Справа № 642/7170/23
Провадження № 2/642/163/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2024 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Вікторова В.В.

за участю секретаря Шнайдер Д.С.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 в якому просить: розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем, зареєстрований 28.09.2019 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №4504; визначити місце проживання дитини- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_1 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що 28.09.2019 року між сторонами був укладений шлюб. В шлюбі народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . До початку військової агресії Російської Федерації сторони проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 , та разом виховували доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З початком бойових дій на території Харківської області сторони разом з донькою покинули м. Харків та деякий час проживали в Києві. Однак, згодом позивач разом з донькою повернулись до належного на праві власності позивачу житла в м. Харкові за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач залишилась проживати у м. Києві. Станом на даний час малолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за місцем проживання батька ОСОБА_1 . Матір дитини щодо цього не заперечує, оскільки самостійно залишила дитину на проживання з батьком. Відповідач після повернення до м. Харкова проживає окремо за адресою: АДРЕСА_2 . Таким чином, на сьогоднішній день позивач самостійно займається утриманням та вихованням неповнолітньої доньки.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2023 року позовну заяву залишено без руху. Від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 08 листопада 2023 року було відкрито провадження у вищезазначеній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини було виділено в самостійне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Позивач ОСОБА_1 у підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив про підтримання ним позовних вимог у повному обсязі, просив розглянути справу в підготовчому судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_2 у підготовче судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду письмовий відзив, в якому зазначила про повне визнання нею позову ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком, з покладанням на нього обов`язку щодо утримання та самостійного виховання малолітньої дитини та просила про розгляд справи без її участі в підготовчому судовому засіданні.

Представник органу опіки та піклування в особі директора Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради О.П.Малько у судове засідання не з`явився, надавши 19.01.2024 року до суду письмові пояснення про розгляд даної справи без участі представника третьої особи, та просив врахувати висновок щодо визначення проживання дитини від 17.01.2024 року та задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до положень частин 3 та 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно вимог ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Оскільки відповідач визнала пред'явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч.ч.3,4 ст.200, ст.206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що сторони - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.09.2019 року, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 24 січня 2024 року у справі №642/6281/23 (рішення суду не набрало законної сили).

У шлюбі у сторін народилася дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 16 листопада 2021 року.

Посилаючись на те, що малолітня ОСОБА_3 на сьогодні проживає з батьком, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини з ним.

Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України (надалі - «СК України») визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Частиною 1 статті 9 СК України визначено, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України).

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частинами 4-6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Органом опіки і піклування в особі Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надано висновок щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із батьком, № 47 від 17.01.2024 року, відповідно до якого Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із батьком, ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 на адресу суду подала відзив на позов ОСОБА_1 , в якому зазначила про повне визнання нею позовних вимог.

Так, дитина сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є малолітньою, такою, що не досягнула десяти років.

Частиною 1 ст. 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Частиною 1 ст. 161 СК України ж визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Аналіз змісту вказаних норм СК України свідчить про те, що першочерговим критерієм визначення місця проживання дитини, яка не досягла десяти років, є спільна згода батьків (ч.1 ст. 160 СК України).

І тільки у випадку наявності спору між батьками щодо місця проживання малолітньої дитини, яка не досягла десяти років, такий спір може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч. 1 ст. 161 СК України).

Натомість, зі змісту пояснень позивача, зазначених ним у позовній заяві, вбачається, що між ним та відповідачем ОСОБА_2 відсутній будь-який спір щодо місця проживання їхньої малолітньої доньки, оскільки вони, як батьки, погоджуються на проживання дитини з батьком.

Тобто сторони, як це і передбачено ч.1 ст.160 СК України, визначили місце проживання дитини з батьком за взаємною згодою.

Не вбачається спору щодо місця проживання малолітньої доньки сторін і зі змісту відзиву на позов ОСОБА_2 , поданого нею одо суду 08.12.2023 року, в якій вона зазначила про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Факт відсутності між батьками дитини спору щодо місця проживання дитини вбачається також і зі змісту висновку Органу опіки і піклування в особі Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо визначення місця проживання щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із батьком, № 47 від 17.01.2024 року, зокрема, в якому зазначено, що мати погоджується з тим, щоб дитина проживала з батьком (а.с.11).

Відтак, за відсутності між сторонами відповідного спору Суд позбавлений можливості вирішувати такі питання в судовому порядку, оскільки завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав особи.

Сімейні відносини, враховуючи їх особистісний характер, повинні в першу чергу вирішуватися за згодою їх учасників, і тільки в разі відсутності такої згоди (існування між ними спору) - зокрема, в суді.

Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Фактично у даному випадку спір щодо місця проживання дитини ініційований батьком дитини, з яким дитина, з його пояснень, і так фактично проживає, і від якого мати дитини не вимагає зміни її місця проживання.

Після звернення батька дитини до суду з позовом про визначення місця проживання дитини Відповідач у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дитини разом з собою, не зверталася, будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини із нею, як матір`ю, суду не надала.

За встановлених обставин у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, яка, з його слів, фактично проживала і проживає разом з ним, між батьками дитини виник спір саме щодо її місця проживання, оскільки мати дитини не вимагає від батька дитини змінити її місце проживання, не порушує в судовому порядку питання щодо відібрання дитини у Позивача, не зверталася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з собою, при вирішенні органом опіки та піклування питання про визначення місця проживання дитини Відповідач не заперечувала, що дитина фактично проживає з батьком та не заперечила щодо подальшого такого проживання дитини з батьком.

В той же час, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання.

При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір.

Вказані обставини підлягають перевірці судом.

З урахуванням встановлених обставин, Суд приходить до висновку, що вимоги про визначення місця проживання дитини заявлені позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини та принаймні існувати на час вирішення справи в суді.

Суд, при винесенні рішення, в більшості випадків керується висновком органу опіки та піклування, проте може відступити від нього, адже суд оцінює усю сукупність доказів.

Зі змісту Висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради № 47 від 17.01.2024 року випливає, що матір дитини не заперечує щодо проживання дитини з батьком, що свідчить про відсутність між батьками спору щодо місця проживання дитини, а, відповідно, - відсутність взагалі підстав для надання такого висновку в порядку статті 161 СК України.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з відсутністю між сторонами спору щодо місця проживання дитини.

Стосовно питання судових витрат Суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України, а саме, так як у задоволенні позовних вимог було відмовлено, то судові витрати Позивачу не відшкодовуються.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 18, 19, 51, 56, 104, 110, 112, 115, 160, 161 СК України та керуючись ст.ст. 89, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, Суд, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня оголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Вікторов В.В.