Провадження №2/235/127/24
Справа №235/2252/23
Р І Ш Е Н Н Я

15 січня 2024 року Красно армійський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючої - судді Величко О.В.,

при секретарі Гришай О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Покровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного Підприємства « ВК « Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «ВК «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з відповідачем по справі перебував у трудових відносинах з 04.10.1988 р. по 30.06.2015р. та з 28.11.2018р. по 18.09.2022 р., де працював в останній час в якості гірника підземного з повним підземним робочим днем у шахті. Наказом № 2303 від 19.09.2022р.він був звільнений за ст. 40 п.2 КЗпП у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваної роботи за станом здоров`я.

14.07.2023р. ним на адресу відповідача була направлена вимога про розрахунок по заробітній платі, яка була отримана останнім 26.07.2023р., проте відповідач не провів з ним розрахунку, внаслідок чого утрилась заборгованість в сумі 200000 грн. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 200000 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 57624,87 грн. з 26.07.2023р по момент прийняття рішення судові витрати.

В подальшому позивач надав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача ДП « ВК «Краснолиманська» на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 51362,60 грн., середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні за період з 19.09.2022 року по 28.11.2023 рік в сумі 282073,61 грн., понесені судові витрати . ( а. с. 62-67).

Представник відповідача ДП « ВК «Краснолиманська» надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив , що позивачем зазначена сума заборгованості з довідки за формою ОК-5, де, окрім заробітної плати зазначені податки та інші платежі. Згідно довідки підприємства за № 01/11-274/20 від 21.11.2023р. заборгованість по заробітній платі у відповідача перед позивачем становить в загальній сумі 51362,60 грн. ( сума зазначена після обов`язкових утримань податків та зборів). Позивач в день звільнення - 18.09.2022 р. працював в 3 зміну, на руки отримав трудову книжку, проте з вимогою про розрахунок не звертався ані в цей день, ані в подальшому. Відповідач дізнався про вимогу про проведення розрахунку з виплати заробітної плати в день отримання ухвали суду- 20.11.2023р., тому датою виникнення затримки розрахунку, за його думкою, слід вважати 21.11.2023 р. , а сам період відшкодування середнього заробітку обмежений і повинен бути не більш 6 місяців.

Відповідач просить у позовних вимогах відмовити, застосувати шестимісячний строк для стягнення середнього заробітку, застосувавши принцип розумної співмірності та пропорційності при визначенні середнього заробітку шляхом зменшення розміру відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України. Також вважає судові витрати , понесені позивачем на правову допомогу в розмірі 10000 грн. завищеними, оскільки не відповідають критеріям обґрунтованості та розумної необхідності. ( а. с. 37-41).

Позивач , представник позивача в судове засідання не з`явився, просив справу слухати у його відсутність ( а. с. 84-85).

Представник відповідача ТОВ « Краснолиманське» в судове засідання не з`явився, просив справу слухати без участі представника ( а. с. 86).

Суд розглянув справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про день і час слухання справи, що відповідає положенням ст. ст. 128, 223 ЦПК України, з урахуванням поданих клопотань про розгляд справи за відсутності сторони, що , в свою чергу, не порушує прав та обов`язків учасників судової справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі ДП «ВК « Краснолиманська» з 04.10.1988 р. по 30.06.2015р. та з 28.11.2018р. по 18.09.2022 р., де працював в останній час в якості машиніста підземних установок 3 розряду з повним підземним робочим днем у шахті. ( а. с. 23-28,43-44).

Згідно довідки про відмітки з табельного номеру день звільнення ОСОБА_1 18.09.2022р.- останні робочий день ( а. с. 46).

Наказом № 2303/к від 19.09.2022 р. ОСОБА_1 звільнено 18.09.2022р. останнім днем роботи згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку, машиніста підземних установок 3 розряду у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваної роботи за станом здоров`я. ( а. с.44).

Згідно довідки ДП « ВК «Краснолиманська» за №01/274/20 від 21.11.2023 р. ДП « ВК «Краснолиманська» має перед ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі :

За грудень 2019р.- 171,45 грн., січень 2020р.-7397,54 грн., лютий 2020р. -5882,49 грн., березень 2020 р.-6798,60 грн., квітень 2020 р.- 5757,51 грн., квітень 2021р.- 1359,32 грн., травень 2021р.-7115,91 грн., червень 2021р.- 27,58 грн., вересень 2022 р. - 16852,20 ( у тому числі 5569,04 грн. -заробітна плата, 11283,16- компенсація за невикористану відпустку), а всього 51362,60 грн. ( сума заборгованості вказана після утримання обов`язкових податків і зборів, аліментів). ( а. с. 45).

Згідно довідки ДП « ВК «Краснолиманська» №01/11-274/21 від 21.11.2023 середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 943,39 грн. ( а. с. 47).

Відповідно до положень ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Отже, враховуючи той факт, що на день звільненняч 18.09.2022р. відповідач не виплатив позивачу всі належні суми , в з відповідача ТОВ « Краснолиманське» на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі, яка утворилась за період з грудня 2019р. по вересень 2022р. в загальній сумі 51362,60 грн. ( сума заборгованості вказана після утримання обов`язкових податків і зборів, аліментів).

Що стосується позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України (в редакції Закону №2352-IX від 01.07.2022), у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Отже, підставою відповідальності власника відповідно до ст.. 117 КЗпП, на яку посилається позивач, обґрунтовував свої вимоги, є склад правопорушення, який включає два юридичних факта: порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника.

На час звернення позивача до суду з такими позовними вимогами діяли положення статті 117 КЗпП України в редакції Закону №2352-IX від 01.07.2022.

За таких обставин, враховуючи, що останній робочий день позивача 18.09.2022 р., суд вважає, що весь період затримки розрахунку при звільненні, який вказаний в позовній заяві, слід обмежити шестимісячним строком з 19.09.2022 р. по 19.03.2023 рік включно на підставі ст. 117 КЗпП України.

Середньоденна заробітна плата становить : 943,39 грн. ( а. с. 47) і не спростована позивачем.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить: 943,39 х 128 ( робочі дні) = 120753,92 грн.

Що стосується доводів представника відповідача про зменшення суми середнього заробітку з урахуванням принципу пропорційності, то суд зазначає наступне.

Право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постановах від 23.12.2015 року у справі № 6-837цс15, від 27.04.2016 р. у справі № 6-113цс16, постанові ВСУ від 18.03.2020 року у справі № 711/4010/13ц.

Таким чином, застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду, але виключно при існуванні таких умов: наявність чи виникнення спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплат працівникові сум за трудовим договором на день звільнення, або коли вони ( ці суми) повинні бути сплачені роботодавцем та прийняття судом відповідного рішення щодо часткового задоволенні вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум.

При цьому принцип співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні полягає у пропорційності частки суми, на яку той мав право (задоволеної судом або визнаної позивачем), порівняно саме із середнім заробітком.

Суд відхиляє доводи представника відповідача про можливість зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з врахуванням зазначеними ним постанов Верховного Суду, оскільки зменшення розміру середнього заробітку є правом, а не обов`язком суду та залежить від конкретних обставин справи.

Суд вважає, що визначений розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є співмірним та пропорційним з розміром компенсаційних витрат позивачу, яких він зазнав внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку при звільненні з роботи.

Так, розмір сум, які належали позивачу при звільненні складає 51362,60 грн, період затримки розрахунку - 1 рік 2 місяця ( на день розгляду справи). Окрім того, суд враховує той факт, що позивач звернувся до суду на час дії дії закону № 2352-1Х від 01.07.2022 року, яким розмір середнього заробітку обмежується часом - шість місяців. Більш того відповідач не довів суду, що зазначені суми заборгованості не були виплачені відповідачем позивачу в день звільнення його з роботи за станом здоров`я з поважних причин.

Отже, з відповідача ТОВ « Краснолиманське» на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі, яка утворилась за період з грудня 2019 р. по вересень 2022 р. в загальній сумі 51362,60 грн. ( сума заборгованості вказана після утримання обов`язкових податків і зборів, аліментів), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.09.2022р. по 19.03.2023 р. в сумі 120753,92 грн. з подальшим відрахуванням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.

Згідно із п. 164.2.1, п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України доходи у вигляді заробітної плати, нараховані ( виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору ( контракту), включаються до складу загального місячного ( річного) оподатковуваного доходу платника податку і є базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Відповідно до п. п. 168.1.1 п. 168 .1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст. 167 цього Кодексу.

Отже, заробітна плата, яка підлягає стягненню з відповідача є сумою, з якою під час виконання відповідного судового рішення підлягають нарахуванню роботодавцем та утриманню податки та збори.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

За таких обставин, визначена судом сума середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку, яка підлягає стягненню з відповідача, є сумою, з якої під час виконання відповідного судового рішення підлягають нарахуванню роботодавцем та утриманню податків та зборів.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові- на позивача; у разі частково задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує у тому числі, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У разі недотримання вимог частини четвертої ст. 141 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою - п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна позиція відображена в п.119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічні позиції викладені в постанові ВСУ від 02.07.2019 року в справі за № 810/795/18.

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Позивачем в позовні заяві заявлена вимога про стягнення з відповідача судових витрат у розмірі 10000 грн. за надання правової допомоги.

Представником відповідача заперечується така сума витрат на правову допомогу, оскільки вважає її завищеною , та такою, що не відповідає критеріям обґрунтованості та розумної необхідності.

В обґрунтування вимог про стягнення судових витрат на правову допомогу, позивачем надані ордер адвоката ( а.с. 29), договір про надання правової допомоги № 14/07/2023( а.с. 9) акт наданих послуг по договору № 14/07/23 від 14.07.2023 ( а.с. 7), розрахунок витрат на правову допомогу по договору, з якого вбачається, визначена сума гонорару за ознайомлення з документиами-1250 грн., складання позовної заяви - 5000 грн., формування та подання позову до суду-2500 грн., представництво інтересів позивача у суді першої інстанції- 1250 грн. ( а. с. 7).

Отже, сума судових витрат за надання правової допомогу з урахуванням обсягу виконаної роботи за винятком представництва інтересів позивача в суді, становить: 4515,87 ( 10000-1250)х 51,61:100=4515,87 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) та постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі № 226/168/15-ц (провадження № 6-1121цс16) міститься висновок, що з 01 вересня 2015 року працівник не вважається звільненим від сплати судового збору за звернення до суду з позовними вимогами про стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З відповідача ТОВ «Краснолиманська» на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 513,62 грн. , на користь позивача понесений судовий збір за подання вимоги про стягнення середнього заробітку -740,86 грн.(1730,60х42,81%:100%).

На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 38, 115,116, 117 КЗпП , ст. ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного Підприємства « ВК « Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Державного Підприємства « ВК « Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2019 р. по вересень 2022 р. в загальній сумі 51362,60 грн. ( сума заборгованості вказана після утримання обов`язкових податків і зборів, аліментів), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.09.2022р. по 19.03.2023 р. в сумі 120753,92 грн. з подальшим відрахуванням з цієї суми податків і обов`язкових платежів, витрати на правову допомогу в сумі 4515,87 грн., понесений судовий збір в сумі 740,86 грн.

Стягнути з Державного Підприємства « ВК « Краснолиманське» на користь держави судовий збір в сумі 513,62 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач : Державне Підприємство « ВК « Краснолиманська», , м. Покровськ, м. Родинське, вул. Перемоги,9

Суддя: