Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/7065/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.02.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Леньо В.В., при секретарі Казимірська Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору державний нотаріус Берегівського нотаріального округу, Гербик Віталій Михайлович, ОСОБА_3 , про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору державний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу, Гербик В.М., ОСОБА_3 , про визнання права власності.

Згідно позовних вимог просить визнати за позивачем право власності на три земельні ділянки площею 0,11 га, 0,07 га та 0,28 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Боржавської сільської ради Берегівського (колишнього Виноградівського ) району Закарпатської області.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дід позивача ОСОБА_5 .

Після смерті баби відкрилася спадщина, зокрема, на земельну ділянку площею 0.46 га, розташовану на території Боржавської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Спадкодавцем за життя заповітного розпорядження залишено не було.

Відповідно до ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу

В порядку цивільного законодавства позивач прийняв спадщину, оскільки з самого народження і на даний час проживає у спадковому будинку слідкує за помешканням, обробляє земельну ділянку.

Спадкоємцем до майна померлої за законом першої черги є Відповідач по справі, рідна дочка спадкодавця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка не заперечує щодо прийняття позивачем спадкового майна.

При зверненні до Державного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу позивачу було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Згідно довідки, виданої старостою Боржавського старостинського округу Виноградівської міської ради Закарпатської області від 18.07.2023 року за №20.1-07/424 позивач проживав та був зареєстрований на день смерті з ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно положень ч.1 ст.1225 ЦК України права власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

За запитом позивача в архівних матеріалах Відділу у Виноградівському районі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області було надано копію Державного акту на право приватної власності на землю Серії ІІІ-ЗК № 036743 від 27.09.2002 року. Вказаний документ підтверджує належність спадкового майнового права померлому спадкодавцю.

Таким чином, позивач, який в порядку спадкування за законом успадкував спадкове майно, яке згідно положень закону належить йому з часу відкриття спадщини, не може реалізувати своє право на оформлення спадщини, від чого залежить можливість здійснення повноважень власника, тобто, володіння, користування та розпорядження спадковим майном, вважає, що є всі правові підстави звернутися до суду із позовом про визнання за права власності на вищевказане спадкове майно.

Сторони у судове засідання не з`явилися, подали зави про розгляд справи без їх участі (а.с.25, 27).

Треті особи без самостійних вимог ОСОБА_6 та ОСОБА_3 подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Щодо вимог позову не заперечують (а.с.40, 43).

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані ЦК України.

В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_1 від 29.04.2009 року (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дід позивача ОСОБА_7 , про що свідчить свідоцтво про смерть Повторно Серія НОМЕР_2 від 20.01.2016 року (а.с.9).

Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження позивача Серія НОМЕР_3 від 05.10.2023 року (а.с.7), свідоцтвом про народження матері позивача НОМЕР_4 від 12.08.1969 року та свідоцтвом про укладення шлюбу матері позивача з батьком позивача НОМЕР_5 від 11.10.1986 року (а.с.13).

Після смерті баби, відкрилася спадщина, зокрема, на земельну ділянку площею 0.46 га, розташовану на території Боржавської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

ОСОБА_4 за життя заповітного розпорядження залишено не було.

Відповідно до ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу

В порядку цивільного законодавства позивач прийняв спадщину, оскільки на час смерті спадкодавця проживав разом з нею.

Спадкоємцем до майна померлої за законом першої черги є Відповідач по справі, рідна дочка спадкодавця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка не заперечує щодо прийняття позивачем спадкового майна. Треті особи рідні брати позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_3 претензій до спадкового майна не ставлять. Інших спадкоємців передбачених ст. 1241 ЦК України, немає.

Згідно положень ч.1 ст.1225 ЦК України права власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю Серії ІІІ-ЗК № 036743 від 27.09.2002 року ОСОБА_4 , мешканці АДРЕСА_1 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,46 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Боржавської сільської ради. Вказаний документ підтверджує належність спадкового майнового права померлому спадкодавцю (а.с.18-18 зв.).

Згідно довідки виданої старостою Боржавського старостинського округу, Виноградівської міської ради № 20.1-07/426 від 18.07.2023 року на день смерті ОСОБА_4 , яка була зареєстрована та проживала за адресою АДРЕСА_1 та яка померла, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав зокрема онук ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.15).

Згідно положень п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності може бути проведена на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлений можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку.

Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» саме у разі неможливості нотаріуса оформити право на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до положень п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно положень ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є спадкоємцем за законом п`ятої черги спадкування, спадщину прийняв в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, особа, яка має право претендувати на спадкове майно відповідач по справі, претензій щодо спадкового майна не ставить. Іншого способу захистити своє право спадкоємця, як визнання права власності в судовому порядку, у позивача не має.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , право власності в порядку спадкування за законом на:

- земельну ділянку площею 0,11 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Боржавської сільської ради Берегівського (колишнього Виноградівського ) району Закарпатської області.

- земельну ділянку площею 0,07 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Боржавської сільської ради Берегівського (колишнього Виноградівського ) району Закарпатської області.

- земельну ділянку площею 0,28 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Боржавської сільської ради Берегівського (колишнього Виноградівського ) району Закарпатської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийВ. В. Леньо