КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/2984/2024 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

при секретарі: Курченко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Поваляєвим Олегом Борисовичем на рішення Подільського районного суду м. Києва від 01 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа: ОСОБА_2 . про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому на підставі ст.1172 ЦК України просила стягнути з відповідача майнову шкоду у розмірі 770 924 грн, заподіяну внаслідок ДТП, та моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Позов обґрунтовувала тим, що 17.07.2015 року близько 22 год. 20 хв. в м. Києві на перехресті вул.Електриків та вул. Набережно-Рибальської сталась ДТП за участю автомобіля «Тойота Авенсіс», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП обидва автомобіля зазнали механічних пошкоджень. Відомості щодо даної події були внесені до Єдиного реєстру судових рішень за №0005703 від 11.08.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Вказувала, що 13.05.2016 року кримінальне провадження №0005703 від 11.08.2015 року закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, а копії матеріалів провадження направлено до Управління патрульної служби МВС України в м. Києві для прийняття рішення щодо встановлення в діях ОСОБА_2 неправомірних дій у вигляді порушення правил дорожнього руху, що призвели до пошкодження майна позивача.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 27.10.2017 року у справі №758/7507/16 у згаданій вище ДТП визнано винним ОСОБА_2 . Постанова набрала законної сили 06.11.2017 року.

Зазначала, що як зазначено у відповіді Військової частини НОМЕР_1 від 23.03.2018 року №601, станом на момент ДТП ОСОБА_2 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 та перебував на посаді водія автомобіля «Тойота Авенсіс», реєстраційний номер НОМЕР_2 (реєстраційний номер НОМЕР_4 ), який відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2015 року за №16 був закріплений за ним для виконання саме службових обов`язків. На вказаній посаді солдат строкової служби ОСОБА_2 перебував до 12.07.2016 та на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №132-ст від 12.07.2016 року був виключений зі списків особового складу частини у зв`язку із вибуттям до нового місця служби. Оскільки солдат ОСОБА_2 перебував на службі у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія, йому під звіт був виданий службовий автомобіль «Тойота Авенсіс», реєстраціний номер НОМЕР_2 , для виконання службових обов`язків, а в момент ДТП ОСОБА_2 був водієм свого службового автомобіля, та перебування ОСОБА_2 на місці ДТП і керування автомобілем «Тойота Авенсіс» відповідає його обов`язкам військовослужбовця.

Так, з метою визначення розміру завданої майнової шкоди позивачка вимушена була замовити автоварознавчу експертизу. Відповідно до Висновку №06/08 експертного товарознавчого дослідження з оцінки транспортних засобів від 10.09.2015 року розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «БМВ 530і», реєстраційнй номер НОМЕР_5 , складає 820 924 грн.

Оскільки цивільно-правова відповідальність водія «Тойота Авенсіс» була застрахована в АСК «Омега» на підставі полісу № АІ/8009413 на 50 000 грн, то військова частина НОМЕР_1 повинна відшкодувати 770 924 грн. (820 924 -50 000 = 770 924).

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 01 березня 2023 року у позові відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , поданою адвокатом Поваляєвим О.Б., з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Скарга обґрунтована тим, що суд, розглядаючи по суті такий спір мав встановити наявність або відсутність таких обставин:

- чи дійсно настання ДТП сталось з вини відповідача;

- як шкода завдана позивачу в наслідок ДТП;

- ким заподіяна матеріальна та моральна шкода;

- чи наявні докази, які б підтверджували факт нанесення матеріальної та моральної шкоди;

Однак, суд першої інстанції такі обставини не встановлював, а обмежився виключно копіюванням змісту позовної заяви, спотворенням пояснень сторін та неаргументованою вказівкою на те, що позивачка неналежно виконала свої процесуальні обов`язки щодо доведення позовних вимог, шляхом подання письмових доказів не змогла створити передумови для всебічного, повного і об`єктивного встановлення обставин справи щодо підтвердження матеріальної та моральної шкоди, на підставі якої пред`явлено позов, що унеможливлює обґрунтовану правову оцінку доводам про правомірність позовних вимог.

Так, позивачем, належними та допустимими доказами доведено, що 17.07.2015року близько 22 год. 20 хв. в м.Києві на перехресті вул. Електриків та вул. Набережна-Рибальської сталась ДТП за участю автомобіля «Тойота Авенсіс», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_6 під керуванням водія ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП обидва автомобіля зазнали механічних пошкоджень. Відомості щодо даної події були внесені до Єдиного реєстру судових рішень за №0005703 від 11.08.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Встановлено, що 13.05.2016 року кримінальне провадження №0005703 від 11.08.2015 року закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, а копії матеріалів провадження направлено до Управління патрульної служби МВС, України в м. Києві для прийняття рішення щодо встановлення в діях ОСОБА_2 неправомірних дій у вигляді порушення правил дорожнього руху, що призвели до пошкодження майна позивача.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2017 року по справі №758/7507/16 у згаданій вище ДТП ОСОБА_2 визнано винним. Постанова набрала законної сили 06.11.2017 року. Як зазначено у відповіді Військової частини НОМЕР_1 від 23.03.2018 року за №601, станом на момент ДТП ОСОБА_2 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 та перебував на посаді водія автомобіля «Тойота Авенсіс», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2015 року за №16 був закріплений за ним для виконання саме службових обов`язків.

На вказаній посаді солдат строкової служби ОСОБА_2 перебував до 12.07.2016 року та на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 132-ст від 12.07.2016 року був виключений із списків особового складу частини у зв`язку з вибуттям до нового місця служби. Оскільки солдат ОСОБА_2 перебував на службі у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія, йому під звіт був виданий службовий автомобіль «Тойота Авенсіс» (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) для виконання службових обов`язків, а в момент ДТП ОСОБА_2 був водієм свого службового автомобіля і перебування ОСОБА_2 на місці ДТП та керування автомобілем «Тойота Авенсіс» відповідає його обов`язкам військовослужбовця. З метою визначення розміру завданої майнової шкоди позивач вимушена була замовити авто-товарознавчу експертизу. Відповідно до Висновку №06/08 експертного товарознавчого дослідження з оцінки транспортних засобів від 10.09.2015 року розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «БМВ 53Оі» (реєстраційний номер НОМЕР_6 ) складає 820 924 грн.

Оскільки цивільно-правова відповідальність водія «Тойота Авенсіс» була застрахована в АСК «Омега» на підставі полісу №АІ/8009413 на 50 000 грн, то військова частина НОМЕР_1 повинна відшкодувати 770 924 грн. (820 924 -50 000 = 770 924).

Однак, вказані обставини судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не знайшли свого відображення.

Таким чином, вважає, що позивачкою та її представником належним чином виконано обо'язок щодо доказування у цій справі шляхом надання всіх необхідних належних та допустимих доказів для вирішення цієї справи.

В свою чергу, відповідач свій обов`язок, передбачений ч.1 ст.81 ЦПК України виконав неналежним чином.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду документів з описом умов виплати страхової суми, його заяви в страхову компанію про виплату страхової суми, не зазначив дати відшкодування йому збитків від ДТП, тобто у розумінні доказів, наданих позивачем суду, ОСОБА_1 погодився з сумою 50 000 грн в рахунок відшкодування шкоди від ДТП. Також позивачем не надано жодних доказів завдання йому моральної шкоди.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 17.07.2015 року близько 22 год. 20 хв. в м. Києві на перехресті вул. Електриків та вул. Набережно-Рибальської сталась ДТП за участю автомобіля «Тойота Авенсіс» (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «БМВ» (реєстраційний номер НОМЕР_6 ) під керуванням водія ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП обидва автомобіля зазнали механічних пошкоджень.

Як вбачається з матеріалів справи, відомості щодо даної події були внесені до Єдиного реєстру судових рішень за №0005703 від 11.08.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Встановлено, що 13 травня 2016 року кримінальне провадження

№0005703 від 11.08.2015 року закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, а копії матеріалів провадження направлено до Управління патрульної служби МВС України в м.Києві для прийняття рішення щодо встановлення в діях ОСОБА_2 неправомірних дій у вигляді порушення правил дорожнього руху, що призвели до пошкодження майна.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 27.10.2017 року по справі №758/7507/16 у згаданій вище ДТП визнано винним ОСОБА_2 .

За ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також встановлено, що власником транспортного засобу «Тойота Авенсіс» (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) є відповідач - військова частина НОМЕР_7 Міністерства оборони України.

Станом на момент ДТП ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та перебував на посаді водія автомобіля «Тойота Авенсіс» (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), який відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2015 року за №16 був закріплений за ним для виконання саме службових обов`язків.

На вказаній посаді солдат строкової служби ОСОБА_2 перебував до 12.07.2016 року та на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 132-ст від 12.07.2016 року був виключений зі списків особового складу частини у зв`язку з вибуттям до нового місця служби.

Власником пошкодженого автомобіля БМВ 530і» (реєстраційний номер НОМЕР_6 ) є ОСОБА_1 .

Відповідно до матеріалів справи, розмір матеріальних збитків позивач обґрунтовує висновком №06/08 експертизи по визначенню матеріального збитку від 10.09.2015 року, згідно з яким вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «БМВ 530і» (реєстраційний номер НОМЕР_6 ), внаслідок його пошкодження при ДТП, складає 820 924 грн.

За ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір.

Проте, судом вірно не прийнято, як належний доказ, вищевказаний висновок №06/08 про визначення матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «БМВ 530і», реєстраційний номер НОМЕР_8 , виходячи з наступного.

Згідно вимог ч.1 ст.10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року (справа №10-рп/99) зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого: самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом.

Відповідно до матеріалів справи, висновок експерта №06/08 (Заключения експертного авто товароведческого иследования по оценке транспортного средства №06/08 от 10 серпня 2015 г.) складений не державною мовою, а російською.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно абз.2 ч.1 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як вірно вважав суд, позивачем не надано суду належні докази, які підтверджують вартість виконаних робіт, або були виконані для відновлення пошкодженого транспортного засобу, чи належний доказ, який визначає суму реальної вартості втраченого майна.

Крім того, у висновку «Заключении» відсутнє посилання на Методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів щодо формули визначення Коефіцієнту ринку регіону, не зрозумілий шлях його визначення та яким чином виведено коефіцієнт інтерполяції.

При визначенні вартості пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля BMW 530і 2011 року виготовлення у висновку «Заключении» зазначено, що ціна в «Бюлетені авто товарознавця №83» на вказаний транспортний засіб відсутня, за аналог вказано автомобіль 530і 2008 року виготовлення. Згідно з даними інтернет-джерела «Вікіпедія»: BMW Е60/Е61 - модифікація кузова BMW 5 Серії, яка виготовлялась від червня 2003 до 2010 років; BMW F10 - модифікація кузова шостого покоління 5 Серії, яке було представлено 23 листопада 2009 року і випускається з початку 2010 року.

Отже, предметом визначення вартості пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля BMW був взятий за аналог автомобіль зовсім іншої модифікації, комплектації (це зовсім інший транспортний засіб, який має інший дизайн кузову, салону, іншу комплектацію).

Під час розгляду справи судом був допитаний судовий експерт ОСОБА_3 .

Відповідно до його пояснень, наданих суду 04 березня 2021 року, останній підтвердив, що ним дійсно був складений висновок (Заключение) експерта за № 06/08 від 10 серпня 2015 року в межах даної цивільної справи. Вважав, що підстав для перевірки його висновку не має.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що докази щодо предмета доказування, а саме, розміру суми нанесених збитків власнику транспортного засобу внаслідок ДТП не підтверджується ні одним із належних способів, наведених у ст.76 ЦПК України.

Також, позивач в своїй позовній заяві зазначає, що цивільно-правова відповідальність водія «Тойота Авенсіс» була застрахована в АСК «Омега» на підставі полісу №АІ/8009413 на 50 000 грн, а відтак, позивачу було відшкодовано 50 000 грн, які він сам відраховує від суми збитків (820 929 грн. - 50 000 грн. = 770 924 грн.) та просить стягнути з відповідача.

Так, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач не надав суду документів з описом умов виплати страхової суми, його заяви в страхову компанію про виплату страхової суми, не зазначив дати відшкодування йому збитків від ДТП, тобто у розумінні доказів, наданих позивачем суду, ОСОБА_1 погодився з сумою 50 000 грн. в рахунок відшкодування шкоди від ДТП.

Разом з тим, через значний проміжок часу, позивачкою замовлено авто-товарознавчу експертизу від 10.09.2015 року про визначення вартості матеріального збитку автомобіля БМВ 530і» (реєстраційний номер НОМЕР_6 ). При цьому, при проведенні експертизи позивачем не було запрошено ні представника відповідача, ні представника страхової компанії. Також, позивачкою не надано суду жодного доказу на підтвердження протилежного.

На підставі наявних в матеріалах справи доказів матеріальної шкоди у розмірі 770 924 грн, яка завдана автомобілю позивача, суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні цих вимог.

Пунктом 9 ч.2 ст.16 ЦК України передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди як спосіб захисту цивільних прав та інтересів.

За ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п.3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Для правовідносин, що виникли між сторонами з приводу відшкодування моральної шкоди, необхідно встановлення вини.

За п.5 зазначеної Постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження, що додана до матеріалів справи, позивач відповідно до судово-медичної експертизи на зазнала будь яких тілесних ушкоджень. Також, у матеріалах позову відсутні докази, які б прямо підтвердили сильну психологічну напругу, душевні страждання та триваючий стрес, який є суто медико -психологічною категорією і має бути підтверджений відповідним спеціалістом), а також будь-які інші докази моральної шкоди.

В даному випадку позивачкою не надано жодних доказів завдання їй моральної шкоди, а тому суд вірно вважав необхідним відмовити в цій частині позовних вимог.

Вищенаведені обставини давали суду підстави дійти висновку щодо необхідності відмови ОСОБА_1 у задоволені позову в повному обсязі.

Так як суд дійшов висновку про відмови у задоволені позову в повному обсязі за його безпідставністю, то суд вірно не вирішував питання застосування строку позовної давності.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою адвокатом Поваляєвим Олегом Борисовичем залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 01 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2024 року.

Головуючий:

Судді: