Справа № 338/1297/22
Провадження № 22-ц/4808/247/24
Головуючий у 1 інстанції Куценко О. О.
Суддя-доповідач Барков В. М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Баркова В. М.

судді: Мальцевої Є.Є.,

Девляшевського В. А.,

секретаря Возняк В. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богородчанського районного суду від 27 квітня 2023 року, в складі судді Куценко О. О., ухвалене в селищі Богородчани Івано-Франківської області, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення дії земельного сервітуту,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про припинення дії земельного сервітуту.

Позовні вимоги мотивувала тим, що рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 31 липня 2019 року встановлено постійний, безоплатний земельний сервітут щодо частини земельної ділянки площею 0,0147 га з довжинами між точками «А», «Б», «В», «Г» 3,50 м, 17,72 м, 9,16 м, 12,57 м, 9,56 м, 4,68 м, 5,63 м, 9,28 м, 17,67 м, що розташована на АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 , згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 866311 від 20 жовтня 2006 року, кадастровий номер :01:001:0134, у виді права пішого проходу та проїзду на транспортному засобі наявним шляхом до земельної ділянки та житлового будинку ОСОБА_3 , розташованих на АДРЕСА_1 . Вказані межі земельного сервітуту прокладено у спосіб, зображений на схемі, що є додатком № 8 до висновку експертного дослідження від 15 лютого 2019 року № 007/02-19 судового експерта ОСОБА_4 .

Позивач вважає, що дію земельного сервітуту щодо частини земельної ділянки площею 0,0147 га, кадастровий номер :01:001:0134, встановленого за рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 31 липня 2019 року, слід припинити.

Так, з Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 866311 від 20 жовтня 2006 року, кадастровий номер 01:001:0134, вбачається, що цільове призначання земельної ділянки - ведення особистого селянського господарства.

Вказана земельна ділянка придбана ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 11 листопада 2005 року № 2460, під час перебування у шлюбі з позивачкою, а відтак ділянка згідно з частиною першою статті 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та використовувалась як позивачем, так і другим співвласником земельної ділянки відповідно до пункту «а» частини першої статті 91 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) та статей 1, 5, 6, 7 Закону України «Про особисте селянське господарство» за її цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

ОСОБА_2 вважала, що встановлення земельного сервітуту щодо частини земельної ділянки площею 0,0147 га сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :01:001:0134, у виді права пішого проходу та проїзду на транспортному засобі, унеможливлює використання цієї земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут за її цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що передбачає оброблення земельної ділянки для вирощування сільськогосподарських культур, кущів і дерев.

Тому просила припинити дію земельного сервітуту щодо частини земельної ділянки прощею 0,0147 кадастровий номер :01:001:0134 встановленого рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 31 липня 2019 року.

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2023 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 09 серпня 2023 року, ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав. Доводи позову фактично зводяться до незгоди позивача з рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 31 липня 2019 року у справі № 338/158/19, яке за скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було предметом перегляду судів апеляційної та касаційної інстанцій.

ОСОБА_1 як особа, яка не приймала участі у справі, однак вважає, що суд вирішив питання про його права та обов`язки, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність і необґрунтованість рішення суду, порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення Богородчанського районного суду від 27 квітня 2023 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що посилання суду першої інстанції на обставини що були встановлені рішенням Богородячанського районного суду від 31 липня 2019 року є незаконними і необґрунтованими. Адже, розгляд справи відбувався без повідомлення третьої особи ОСОБА_2 , а тому обставини справи, які були встановлені рішенням Богородчанського районного суду від 31 липня 2019 року не мають юридичних наслідків для ОСОБА_2 . Відтак при ухваленні рішення Богородчанським районним судом від 27 квітня 2023 року було неправильно застосовано норми ч. 2 ст. 54 ЦПК України, що призвело до неправильного вирішення справи.

Крім того, апелянт вважає, що суд не мав законних підстав відмовляти позивачу в позові, а повинен був припинити на вимогу власника земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, дію сервітуту в судовому порядку,так як ОСОБА_2 зазначила, що встановлення земельного сервітуту щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення кадастровий номер :01:001:0134, яка розташована по АДРЕСА_1 та належить також ОСОБА_1 унеможливлює використання нею цієї земельної ділянки за її цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства».

Крім того, що стосується стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесених судових витрат за надання професійної правничої допомоги у розмірі 4 800 грн. вважає незаконним, виходячи з того, що суд не перевірив докази надсилання ОСОБА_3 переліку судових витрат іншим учасникам справи, зокрема і ОСОБА_2 . При тому, що у разі відсутності підтвердження надсилання їх копій іншим учасникам справи, суд першої інстанції повинен був не брати до уваги ці докази.

ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що оскаржуване рішення суду ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, а також є законним та обґрунтованим. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Богородчанського районного суду від 27 квітня 2023 року без змін.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

ОСОБА_1 та позивачка ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки ОСОБА_3 та її представника адвоката Гордого М. М., які просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційне провадження у справі необхідно закрити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником домоволодіння та земельної ділянки площею 0,1540 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:001:0100, які розташовані по АДРЕСА_1 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ІФ №114040 від 24.02.2006 року, свідоцтвом про право власності від 04.11.2010 року та свідоцтвами про право на спадщину за законом від 04.11.2010 року (т. 1 а.с. 6, 7, 123, 124).

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 866311 від 20.10.2006 року ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 0,1507 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:001:0134, яка розташована по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 17).

Вказана земельна ділянка придбана ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу від 04 листопада 2005 року.

Із копії свідоцтва про одруження, долученого до матеріалів апеляційної скарги, вбачається, що позивачка ОСОБА_2 перебуває з ОСОБА_1 у шлюбі з 01 березня 1998 року, а відтак земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0134, яка розташована по АДРЕСА_1 належить їй на праві спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Богородчанського районного суду від 31 липня 2019 року встановлено постійний, безоплатний земельний сервітут щодо частини земельної ділянки площею 0,0147 га, що розташована на АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, яка належить на праві власності як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 , відповідно до ст. 60 СК України.

Із матеріалів справи вбачається, що спір між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з приводу користування ОСОБА_3 заїздом до свого господарства триває з травня 2018 року.

Позов про встановлення земельного сервітуту на право пішого проходу та проїзду на транспортному засобі по наявному шляху ОСОБА_3 пред`явила 05 лютого 2019 року до власника земельної ділянки згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 866311 від 20 жовтня 2006 року ОСОБА_1 .

При вирішенні спору по суті, судом встановлено, що заїзд до господарства позивачки зі сторони південного заходу запроектований у викопіюванні з генплану та опорному плану села Скобичівка, плані відводу земельної ділянки під будівництво житлового будинку, наданому колишньому чоловікові позивачки ОСОБА_5 , в плані відводу земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку ОСОБА_1 та в проекті забудови земельної ділянки ОСОБА_1 .

Виходячи із аналізу висновку від 15 лютого 2019 року № 007/02-19 експерта ОСОБА_4 , та висновку експерта № 1952/19-28/1148-1151/20-28 від 22 травня 2020 року за результатами проведення земельно-технічної експертизи, проведеної за ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 15 листопада 2019 року облаштування проходу та під`їзду до земельної ділянки ОСОБА_3 можливо тільки шляхом встановлення земельного сервітуту. Більш доцільним і належним є встановлення земельного сервітуту через земельну ділянку ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 .

Рішення Богородчанського районного суду від 31 липня 2019 року набрало законної сили та було залишено без змін після його перегляду в апеляційному та касаційному порядку.

Оскаржуване рішення ухвалено за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про скасування земельного сервітуту та вже переглядалось апеляційним судом за апеляційною скаргою ОСОБА_2 й в частині відмови в задоволенні позовних вимог про скасування земельного сервітуту було залишено без змін.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що він фактично не погоджується з рішенням суду про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо земельної ділянки, спільними власниками якої є він та позивачка у справі.

Судове рішення, оскаржене особою, яка не брала участь у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків такої особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких є заявник, або містити висновки про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Оскільки рішенням Богородчанського районного суду від 27 квітня 2023 року було відмовлено в задоволенні позовних вимог, питання про права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалося, відтак згідно із ч. 3 ст. 362 ЦПК України апеляційне провадження у справі необхідно закрити.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Матеріалами справи підтверджується, що захист інтересів ОСОБА_3 під час розгляду цієї справи у суді апеляційної інстанції здійснював адвокат Гордий М. М.

В судовому засіданні апеляційного суду адвокат Гордий М. М. подав до апеляційного суду заяву в якій зазначив, що витрати ОСОБА_3 на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у цій справі складають 2 800 грн. та надав відповідні докази.

До вказаної заяви заявник долучив: договір про надання правової допомоги від 20 січня 2024 року, укладений між адвокатом Гордим М. М. та Гудз С. І., детальний опис послуг, наданих ОСОБА_3 на підставі договору про надання правої допомоги та акт приймання-передачі цих послуг від 01 лютого 2024 року.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що представником позивачки адвокатом Гордим М. М. були дотриманні положення частини восьмої статті 141 ЦПК України, зокрема заявлення до закінчення судових дебатів у справі про необхідність вирішення питання щодо розподілу понесених судових витрат та подання відповідних доказів.

Ураховуючи надані відповідачкою докази, прийняте судом апеляційної інстанції на її користь рішення, апеляційний суд вважає, що існують підстави для розподілу між сторонами витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_3 в суді другої інстанції.

З огляду на викладене, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи (ознайомлення з матеріалами справи, складання відзиву на апеляційну скаргу; участь у судовому засіданні), заявлені позивачкою позовні вимоги, їх складність та об`єм досліджених доказів, а також принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, апеляційний суд вважає наявними підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідачки 2 800 грн. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 362, ст. 381 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богородчанського районного суду від 27 квітня 2023 року, в складі суддіКуценко О. О., ухвалене в селищі Богородчани Івано-Франківської області, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення дії земельного сервітуту закрити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги в сумі 2 800 (дві тисячі вісімсот) грн.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст ухвали складено 06 лютого 2024 року.

Судді В. М. Барков

В. А. Девляшевський

Є. Є. Мальцева