Справа номер 487/3072/17 Головуючий суду першої інстанції Щербина С. В.
Провадження номер 22-ц/812/171/24 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів Серебрякової Т. В., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В. М.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана її представником ОСОБА_3 , на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2019 року, ухвалене о 15 год 20 хв під головуванням судді Щербини С. В. у приміщенні суду у м. Миколаєві, повний текст якого складено 08 січня 2020 року, за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

25 травня 2017 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі Банк або АТ «Ощадбанк») подало до суду вищевказаний позов, який обґрунтовувало наступним.

25 травня 2009 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №34, відповідно до якого остання отримала кредит у сумі 180 000 грн зі сплатою 23% річних, строком до 24 травня 2017 року.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору між Банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки, за яким останній зобов`язувався перед кредитором за повне та своєчасне виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором.

Банк зазначав, що відповідачі належним чином своїх зобов`язань за договорами не виконували, внаслідок чого станом на 10 травня 2017 року утворилася заборгованість у сумі 160 255,39 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 76 324,57 грн та пені у сумі 83 930,82 грн.

У зв`язку з вищевикладеним позивач просив стягнути заборгованість солідарно з відповідачів.

Також він просив стягнути з них суми, передбачені умовами ст.625 ЦК України, а саме інфляційні втрати у сумі 112 078,35 грн та три відсотка річних у сумі 16 794,71 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, Банк просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором, а також інфляційні втрати та три відсотки річних у загальній сумі 289 128,45 грн.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2019 року позов АТ «Ощадбанк» задоволено.

З ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у солідарному порядку на користь АТ «Ощадбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №34 від 25 травня 2009 року у сумі 289 128,45 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 76 324,57 грн, пені у сумі 83 930,82 грн, інфляційних втрат внаслідок прострочення сплати боргу у сумі 112 078,35 грн та трьох відсотків річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 16 794,71 грн.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги банку є обґрунтованими та підтвердженими доказами.

Щодо застосування позовної давності судом зазначено, що Банк не порушував її строків, встановлених як Цивільним кодексом України, так і умовами договору. Перебіг строків переривався виконанням ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ОСОБА_2 зазначала, що не була повідомлена судом про дату, час та місце розгляду справи.

Також вказувала, що Банк не підтвердив належними доказами наявність у неї заборгованості за кредитним договором та не обґрунтував здійснені ним розрахунки.

Суд першої інстанції помилково не застосував до позовних вимог Банку наслідки пропуску строків позовної давності, оскільки обставини справи вказують на порушення Банком цих строків.

Крім того апелянт зазначала, що Банк пред`явив вимоги до поручителя поза межами строків, встановлених ст.559 ЦК України, а тому у задоволені цих вимог має бути відмовлено.

Доводи інших учасників справи

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому ним наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

25 травня 2009 року ОСОБА_2 уклала з АТ «Ощадбанк» кредитний договір №34, за умовами якого отримала в кредит 180 000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 23% річних строком на 8 років до 24 травня 2017 року.

ОСОБА_2 зобов`язалася щомісячно до 30 числа місяця, наступного за звітним, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти ануїтентними платежами у сумі 4300 грн шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань, починаючи з 25 травня 2009 року, а останній платіж здійснити до 24 травня 2017 року. Також ОСОБА_2 мала щомісячно сплачувати комісію за обслуговування кредиту в розмірі 0,05% від залишку, але не менше 5 грн.

У випадку невиконання або неналежного виконання позичальником умов договору Банк мав право вимагати від неї дострокового повернення суми кредиту в цілому або у визначеній Банком частині, сплату процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором.

25 травня 2009 року з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором ОСОБА_4 уклав з Банком договір поруки, відповідно до якого зобов`язувався відповідати солідарно з позичальником за повне та своєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором та додатковими угодами укладеними до нього.

Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором виконувала неналежним чином, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

29 січня 2013 року ОСОБА_2 отримала від Банку вимогу про повернення всієї суми боргу, який утворився станом на 22 січня 2013 року у сумі 196 727,61 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 132 901,74 грн, простроченої заборгованості за кредитом у сумі 43 874,88 грн, нарахованих відсотків у сумі 3447,25 грн, прострочених відсотків у сумі 3336,55 грн, комісії у сумі 88,39 грн, простроченої комісії у сумі 176,98 грн та пені у сумі 12 901,92 грн. Строк погашення заборгованості до 28 лютого 2013 року (т.2 а.с.17).

У червні 2013 року АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2013 року (справа №487/4999/13-ц) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №34 від 25 травня 2009 року станом на 27 травня 2013 року у сумі 201 304,60 грн, було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 .

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 лютого 2019 року зазначене вище заочне рішення скасовано.

Заводським районним судом м. Миколаєва 13 листопада 2019 року ухвалено нове рішення у справі №487/4999/13-ц, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №34 від 25 травня 2009 року станом на 11 квітня 2019 року у сумі 290 458,95 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до розрахунку заборгованості у справі, яка переглядається, станом на 10 травня 2017 року ОСОБА_2 мала заборгованість за тілом кредиту у сумі 76 324,57 грн, по сплаті пені у сумі 83 930,82 грн, заборгованість з інфляційних втрат у сумі 112 078,35 грн та трьох відсотків річних у сумі 16 794,71 грн.

За інформацією Банку у період з 11 вересня 2009 року до 28 квітня 2017 року ОСОБА_2 сплатила Банку на погашення тіла кредиту 103 765,40 грн, на погашення відсотків 186 572,26 грн та на сплату комісії 4957,31 грн.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є розгляд судом справи (питання) за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Частина 1 статті 8 ЦПК України передбачає, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи відбувався у порядку загального позовного провадження, а отже з викликом учасників справи.

Проте, заявника не було повідомлено про розгляд справи, який відбувався 26 грудня 2019 року, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення.

За такого, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення.

Вирішуючи зазначене питання, апеляційний суд виходить із такого.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частина 1 статті 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В разі порушення зобов`язання наступають наслідки, визначені ст.611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору.

Ст.ст.526, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та пеню припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до вимог частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч.3 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 р. №168, в редакції на час укладання кредитного договору, банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеному у постанові від 09.12.2019 р. у справі №524/5152/15, встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок, тому є нікчемними.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Згідно з вимогами ч.4 ст.559 ЦК України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Судом встановлено, що між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 та ОСОБА_4 25 травня 2009 року були укладені кредитний договір та договір поруки.

Пункт 1.14 кредитного договору передбачав сплату позичальником щомісячної комісії за обслуговування кредиту.

Однак, вказані умови договору є нікчемними, а тому Банк не мав права нараховувати позичальнику комісію. За такого її сплата у розмірі 4957,31 грн має бути врахована на погашення заборгованості.

28 січня 2013 року ОСОБА_2 отримала від Банку вимогу про дострокове повернення боргу за кредитним договором, у якій він вимагав сплатити заборгованість протягом 30 днів з моменту її отримання, тобто до 28 лютого 2013 року.

Станом на вказану дату заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором становила 194 641,82 грн: тіло кредиту у сумі 175 737,37 грн, відсотки у сумі 6002,63 грн, пеня у сумі 12 901,92 грн.

За вирахуванням із зазначеної суми заборгованості комісії у сумі 4957,31 грн остаточна сума заборгованості була 189 684, 51 грн.

Оскільки Банк скористався правом на дострокове повернення кредиту будь-які нарахування за договором припинилися, починаючи з 28 лютого 2013 року. Отже, нарахування Банком пені у сумі 83 930,82 грн за період з 10 травня 2014 року по 28 квітня 2017 року є безпідставним.

З 28 лютого 2013 року позичальником було погашено 145 811,80 грн заборгованості. Таким чином, непогашеними лишаються 43 872,71 грн (189 684, 51 145 811,80).

Що стосується нарахувань, які передбачені ст.625 ЦК України, то вони виглядають так :

Розмір заборгованостіПогашення боргуПеріодІндекс інфляції Розмір інфляції
189684,5120028.02.201320.07.2013100%189494,640,00
186494,64300020.07.201306.07.2015176,39%328957,89142463,25
325957,89200006.07.201530.07.201599%322698,31-3259,58
320698,31500030.07.201531.08.201599,20%318132,72-2565,59
313132,72500031.08.201530.09.2015102,30%320334,787202,05
315334,78500030.09.201530.10.201598,70%311235,42-4099,35
306235,42500030.10.201530.11.2015102%312360,136124,71
307360,13500030.11.201505.01.2016100,70%309511,652151,52
304511,65500005.01.201601.02.2016100,90%307252,262740,60
302252,26300001.02.201629.02.201699,60%301043,25-1209,01
298043,25100029.02.201603.03.2016100%298043,250,00
297043,25500003.03.201629.03.2016101,00%300013,682970,43
295013,68200029.03.201629.04.2016103,50%305339,1610325,48
303339,16400029.04.201631.05.2016100,10%303642,50303,34
299642,50300031.05.201629.06.201699,80%299043,21-599,28
296043,2130029.06.201629.07.201699,90%295747,17-296,04
295447,17400029.07.201630.08.201699,70%294560,83-886,34
290560,83500030.08.201630.09.2016101,80%295790,925230,09
290790,92500030.09.201631.10.2016102,80%298933,078142,15
293933,07400031.10.201630.11.2016101,80%299223,875290,80
295223,87400030.11.201629.12.2016100,90%297880,882657,01
293880,88400029.12.201631.01.2017101,10%297113,573232,69
293113,57400031.01.201728.02.2017101%296044,712931,14
292044,71400028.02.201730.03.2017101,80%297301,515256,80
293301,51400030.03.201728.04.2017100,90%295941,222639,71
291941,22350028.04.201710.05.2017101,30%295736,461380
Загальний розмір інфляційних нарахувань становить 198 126,59 грн. Розмір боргуСплачено боргуПеріодКількість днів у періоді3% 189684,5120028.02.201320.07.3,85 189484,51300020.07.201306.07.51,03 186484,51200006.07.201530.07.201524367,86 184484,51500030.07.201531.08.201532485,22 179484,51500031.08.201530.09.201530442,56 174484,51500030.09.201530.10.201530430,24 169484,51500030.10.201530.11.201531431,84 164484,51500030.11.201505.01.201636486,69 159484,51500005.01.201601.02.201627353,92 154484,51300001.02.201629.02.201628355,53 151484,51100029.02.201603.03.2016337,35 150484,51500003.03.201629.03.201626321,58 145484,51200029.03.201629.04.201631370,69 143484,51400029.04.201631.05.201632377,38 139484,51300031.05.201629.06.201629332,47 136484,5130029.06.201629.07.201630336,54 136184,51400029.07.201630.08.201632358,18 132184,51500030.08.201630.09.201631336,80 127184,51500030.09.201631.10.201631324,06 122184,51400031.10.201630.11.201630301,28 118184,51400030.11.201629.12.201629281,70 114184,51400029.12.201631.01.201733309,71 110184,51400031.01.201728.02.201728253,58 106184,51400028.02.201730.03.201730261,82 102184,51400030.03.201728.04.201729243,56 98184,51 28.04.201710.05.20171296,84 Загальний розмір трьох відсотків становить 21 262,32 грн. Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Звертаючись до суду з позовом, АТ «Ощадбанк» просив стягнути з відповідачів станом на 10 травня 2017 року інфляційні втрати у сумі 112 078,35 грн та три відсотка річних у сумі 16 794,71 грн. Виходячи з диспозитивності цивільного процесу, саме вказані Банком суми підлягають стягненню з ОСОБА_2 . Що стосується посилань ОСОБА_2 на наявність підстав для застосування позовної давності, то колегія суддів вважає їх помилковими. Згідно з вимогами ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З матеріалів справи вбачається, що перебіг позовної давності переривався позичальником, оскільки вона протягом 2013-2017 років здійснювала оплату заборгованості. Таким чином відсутні підстави для застосування позовної давності. Твердження відповідача ОСОБА_2 про наявність підстав для застосування ст.559 ЦК України (припинення поруки) колегія суддів відхиляє, оскільки суд відповідно до вимог ст.13 ЦПК України розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідач ОСОБА_4 , який є поручителем, апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції не подавав. Отже питання щодо законності чи незаконності рішення суду щодо нього не можуть бути переглянуті за апеляційною скаргою ОСОБА_2 .

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення суду в частині вирішення позовних вимог щодо ОСОБА_2 скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Щодо судових витрат

Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції частково задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_2 (40,25%), скасував рішення суду, позовні вимоги Банку задовольнив частково (59,75%), то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України ОСОБА_2 має відшкодувати АТ «Ощадбанк» судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 1295,66 грн, а АТ «Ощадбанк» ОСОБА_2 судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 2094,73 грн.

Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її представником ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2019 року в частині вирішення позовних вимог щодо ОСОБА_2 скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у солідарному порядку на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором №34 від 25 травня 2009 року у сумі 43 872,71 грн, інфляційні втрати у сумі 112 078,35 грн та три відсотка річних у сумі 16 794,71 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» за розгляд справи в суді першої інстанції судовий збір у сумі 1295,66 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_2 судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 2094,73 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Серебрякова

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 21 лютого 2024 року.