ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/252/24 Справа № 203/5133/22 Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Лопатіної М.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк ''Приватбанк'' на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 червня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк ''Приватбанк'', треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіна Олена Валентинівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Козіна Анжеліка Валеріївна, про припинення іпотеки та обтяжень нерухомого майна, виключення записів,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ ''Приватбанк'', треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіна О.В., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Козіна А.В., про припинення іпотеки та обтяжень нерухомого майна, виключення записів (а.с. 1-7), в обґрунтування якого посилався на те, що 12.07.2005 року між ним та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», було укладено кредитний договір №DNHDGF0000099, для придбання у власність квартири АДРЕСА_1 .

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 12.07.2005 року між ним та банком також було укладено договір іпотеки №DNHDGF0000099.

В серпні 2022 року він вирішив подарувати квартиру своїй доньці, однак нотаріусом йому було відмовлено в цьому, з посиланням на те, що відповідно до даних Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого, станом на вересень 2022 року існує обтяження на квартиру згідно договору іпотеки.

В зв`язку з тим, що свої зобов`язання за кредитним договором він в повному обсязі виконав ще у 2012 році, 12.09.2022 року він звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з вимогою виконати належним чином свої обов`язки кредитора та іпотекодержателя, повідомивши нотаріуса про припинення іпотеки та зняття заборони відчуження квартири.

Листом від 16.09.2022 року АТ КБ «Приватбанк» було повідомлено, що 19.02.2007 року за відповідним договором право вимоги за іпотечним договором було відступлено на користь компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ».

Також в листі зазначалось, що вказану компанію 03.10.2017 року було ліквідовано та банк не має можливості вжити заходів щодо зняття заборони з іпотечного майна.

Посилаючись на вказані обставини та той факт, що на теперішній час єдиним засобом відновлення порушених прав та законних інтересів є припинення обтяження іпотечного майна та іпотеки в судовому порядку, позивач просив суд визнати припиненою іпотеку на підставі договору про іпотеку №DNHDGF0000099 від 12.07.2005 року; а також припинити обтяження квартири АДРЕСА_1 , виключивши в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження за реєстраційним номером 2177901, зареєстрований 12.07.2005 року на підставі договору про іпотеку №DNHDGF0000099 від 12.07.2005 року; а також в Державному реєстрі іпотеки запис про обтяження за реєстраційним номерам 2177922, зареєстрований 12.07.2005 року на підставі договору про іпотеку №DNHDGF0000099 від 12.07.2005 року та запис про обтяження за реєстраційним номерам 2177961, зареєстрований 13.03.2007 року на підставі договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, реєстр №351, 352, 19.02.2007 року.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 червня 2023 року позов ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк», треті особи Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіна О.В., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Козіна А.В., про припинення іпотеки та обтяжень нерухомого майна, виключення записів, задоволено в повному обсязі.

Визнано припиненою іпотеку на підставі договору про іпотеку №DNHDGF0000099 від 12 липня 2005 року, що був укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк» та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за реєстровим №4691.

Припинено обтяження квартири АДРЕСА_1 , виключивши:

-в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження за реєстраційним номером 2177901, зареєстрований 12 липня 2005 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. на підставі договору про іпотеку №DNHDGF0000099 від 12 липня 2005 року, зареєстрованому в реєстрі за №4691.

-в Державному реєстрі іпотеки запис про обтяження за реєстраційним номерам 2177922, зареєстрований 12 липня 2005 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. на підставі договору про іпотеку №DNHDGF0000099 від 12 липня 2005 року, зареєстрованому в реєстрі за №4691; а також запис про обтяження за реєстраційним номерам 2177961, зареєстрований 13 березня 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А.В. на підставі договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, реєстр №351, 352, 19.02.2007 року (а.с. 84-88).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «Приватбанк» звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права, просить суд скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 90-92).

Додатковим рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 серпня 2023 року стягнуто з АТ КБ «Приватбанк на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 984 грн 80 коп (а.с. 107).

ОСОБА_1 скористався своїм правом та подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін (а.с. 125-126).

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ч. 1-3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач і третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обгрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.07.2005 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», було укладено кредитний договір №DNHDGF0000099, відповідно до умов якого ОСОБА_1 було надано кредит на придбання житла.

За договором купівлі-продажу від 12.07.2005 року позивачем було придбано у власність квартиру АДРЕСА_1 ).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та банком 12.07.2005 року також було укладено договір іпотеки №DNHDGF0000099, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за реєстровим №4691, відповідно до умов якого в іпотеку було передано зазначену вище квартиру.

На підставі вказаного договору приватним нотаріусом Бондар І.М. було накладено заборону на відчуження іпотечного майна, про що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та в Державному реєстрі іпотеки 12.07.2005 року внесено записи про обтяження за реєстраційними номерами 2177901 та 2177922, відповідно.

Також з інформації з Державного реєстру іпотек вбачається, що 13.03.2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А.В. за реєстраційним номером 2177922 зареєстровано обтяження іпотечної квартири на підставі договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, реєстр №351, 352, 19.02.2007 року. Іпотекодержатель - « ОСОБА_2 №1 ПІ-ЕЛ-СІ».

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Статтею 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України одним із видів застави є іпотека - застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до термінів, наведених в ст.1 Закону України «Про іпотеку»:

-іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом;

- іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель.

Частиною 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

А відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Згідно ч. 1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави.

Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Частини 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» також встановлено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Частиною 1 ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 609 ЦК України, зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Статтями 41, 47 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Вимогами ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як вбачається з кредитного договору №DNHDGF0000099 від 12.07.2005 року кредит надавався на строк до 11.07.2025 року. При цьому, п. 2.4.1 кредитного договору було передбачено право позичальника на дострокове повне або часткове погашення кредиту.

Згідно довідки банку від 09.10.2012 року вбачається, що заборгованість у позивача за кредитним договором №DNHDGF0000099 від 12.07.2005 року станом на дату видачі довідки відсутня.

15.10.2012 року уповноваженою особою «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» та 05.12.2012 року представником банку на адресу приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було направлено листи, в яких в зв`язку із повним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору №DNHDGF0000099 від 12.07.2005 року ставилось питання про зняття іпотеки та заборон відчуження іпотечного майна квартири АДРЕСА_1 .

Проте, відповідні заборони знято не було.

Як зазначив позивач, при його зверненні до приватного нотаріуса Бондар І.М., останньою було зазначено, що на теперішній час вона не здійснює нотаріальну діяльність та запропоновано звернутись за вчиненням відповідних нотаріальних дій до іншого нотаріуса.

В зв`язку із цим, він звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіної О.В., надавши до звернення листи від 15.10.2012 року уповноваженою особою «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» та від 05.12.2012 року представника АТ КБ «Приватбанк».

У відповіді від 01.12.2022 року нотаріусом було зазначено, що лист уповноваженої особи «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» викладено на аркуші паперу із символікою (логотипом) Приватбанку, що є незрозумілим, оскільки це дві окремі юридичні особи. Крім того, перевіркою відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Реєстрі прав власності, державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна, встановлено, що поточним іпотекодержателем квартири є « ОСОБА_2 №1 ПІ-ЕЛ-СІ». Таким чином, повідомлення про припинення іпотеки має подаватись нотаріусу актуальним іпотекодержателем - « ОСОБА_2 №1 ПІ-ЕЛ-СІ».

В зв`язку з цим, у знятті заборон нотаріусом було відмовлено, оскільки позивачем не подано належним чином оформленого повідомлення іпотекодержателя.

Також з матеріалів справи вбачається, що в вересні 2022 року позивач звертався до АТ КБ «Приватбанк» з приводу зняття заборони з іпотечного майна та листом банку від 16.09.2022 року останнього було повідомлено, що право вимоги за договором було відступлено банком на користь « ОСОБА_2 №1 ПІ-ЕЛ-СІ», яке було ліквідоване 03.10.2017 року. В зв`язку з цим, банк не має можливості задовольнити вимоги та вжити заходи для зняття заборони з нерухомого майна.

Таким чином, під час розгляду справи встановлено, що зобов`язання позивача, як позичальника за кредитним договором №DNHDGF0000099 від 12.07.2005 року, припинились в силу їх повного, дострокового виконання.

За вказаних обставин, а також враховуючи ліквідацію поточного іпотекодержателя в особі «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ», в силу п. 1 ч. 1 ст. 593, ч. 1 ст. 609 ЦПК України, ч. 5 ст. 3, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» припинилась і іпотека за договором іпотеки №DNHDGF0000099 від 12.07.2005 року.

В зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обгрунтованості, доведеності позовних вимог в частині визнання припиненою іпотеку на підставі договору про іпотеку №DNHDGF0000099 від 12.07.2005 року, що був укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк» та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за реєстровим №4691, а тому дійшов до обгрунтованого висновку про їх задоволення.

Оскільки в наслідок ліквідації поточного іпотекодержателя в особі «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» та відмови в знятті заборон нотаріусом у передбаченому законом позасудовому порядку за відсутності відповідного повідомлення актуального іпотекодержателя, позивач позбавлений можливості захистити свої права іншим шляхом, а тому з метою усунення перешкод останньому у вільному володінні належним йому майном, є обгрунтованим висновок суду щодо задоволення позовних вимог в частині припинення обтяження квартири АДРЕСА_1 , виключивши в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження за реєстраційним номером 2177901, зареєстрований 12.07.2005 року на підставі договору про іпотеку №DNHDGF0000099 від 12.07.2005 року; а також в Державному реєстрі іпотек запис про обтяження за реєстраційним номерам 2177922, зареєстрований 12.07.2005 року на підставі договору про іпотеку №DNHDGF0000099 від 12.07.2005 року та запис про обтяження за реєстраційним номерам 2177961, зареєстрований 13.03.2007 року на підставі договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, реєстр №351, 352, 19.02.2007 року.

Отже, вирішуючи спір суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджуються письмовими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що АТ КБ «Приватбанк» є неналежним відповідачем, що є самостійною вимогою для відмови у позові, колегія суддів не бере до уваги, оскільки апелянтом не надано суду апеляційної інстанції будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження відступлення права вимог « ОСОБА_2 №1 ПІ-ЕЛ-СІ» за договором про іпотеку №DNHDGF0000099 від 12.07.2005 року на підставі договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги.

Крім того, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22.11.2023 року витребувано у Державному нотаріальному архіві Дніпропетровської області належним чином завірену копію нотаріальної справи, щодо реєстрації обтяження №2177961 в Державному реєстрі іпотек, на квартиру АДРЕСА_2 за «Юкрейн мортгейдж лоун файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ», на підставі договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, реєстровий номер 351, 352, від 19.02.2007 року (а.с. 139-142).

22.12.2023 року на адресу Дніпровського апеляційного суду надійшов лист Державного нотаріального архіву у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) разом з яким надіслано суду Договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити від 19.02.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» та додатки до нього (а.с. 146-187) з якого неможливо встановити, що ЗАТ КБ «Приватбанк» відступив « ОСОБА_2 №1 ПІ-ЕЛ-СІ» право вимоги за договором про іпотеку №DNHDGF0000099 від 12.07.2005 року.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 382-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк ''Приватбанк'' залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

М.Ю. Лопатіна