ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Соловей Г.В.,

з участю секретаря Гапонюк І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Фастів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

21.12.2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася через свого представника ОСОБА_2 до суду з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому спадкове майно, а саме на невиплачений залишок пенсії у розмірі 159709,08 грн. З метою документального оформлення права на спадкове майно, у тому числі на недоотриману пенсію, позивач звернулася до Вишневої міської державної нотаріальної контори, однак отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з неподанням довідки з останнього місця проживання померлого. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.12.2021 року визнано за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на недоотриману пенсію померлого у розмірі 159709,08 грн. При зверненні до Управління з заявою про виплату пенсії на підставі рішення суду, отримала відмову. Як зазначає представник, оскільки відповідач відмовляється виплатити позивачу недоотриману спадкодавицею пенсію, вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав на отримання належного їй спадкового майна.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22.12.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 про стягнення грошових коштівзалишено без руху.

27.12.2023 року, на електронну пошту суду, представник позивача надіслав заяву на виконання вимог ухвали суду, які були підставою для залишення заяви без руху.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28.12.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання.

24.01.2024 року, на електронну пошту суду представник відповідача надіслав відзив на позовну заяву в якому просив в задоволення позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що Відповідно до абзацу першого пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509. Відповідно до частини першої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належить пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць включно членам його сім`ї, які проживають разом з пенсіонером на день його смерті. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другої цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. У випадках, коли сам пенсіонер, який проживав на тимчасово окупованій території, за життя незвертався щодо взяття на пенсійний облік до органів Пенсійного фонду України на контрольованій території, то для виплати недоотриманої пенсії цього пенсіонера, можуть звернутися спадкоємці, визначені нотаріусом. Органи Пенсійного фонду України відновлюють нарахування пенсії на підставі заяви спадкоємця, визначеного нотаріусом. ОСОБА_3 згідно Свідоцтва про смерть помер ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідний актовий запис № 100 складено 25 жовтня 2019 року. Статтею 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер за життя мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії і не більше, ніж по місяць смерті пенсіонера включно. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦКУ). У випадках, коли на день смерті пенсіонера нарахування та виплата пенсії не здійснювалася, заява щодо поновлення виплати пенсії особисто пенсіонером не надавалася органи Пенсійного фонду України відновлюють нарахування пенсії на підставі заяви спадкоємця, визначеного нотаріусом. Датою звернення за отриманням пенсії у випадках смерті пенсіонерів є дата звернення визначеного нотаріусом спадкоємця з усіма передбаченими законодавством документами (аналогічні права належали спадкодавцю).

В судове засідання представник позивача не з`явився, через канцелярію суду подав заяву в якій позов підтримав, справу просив розглянути у відсутність сторони позивача.

В судовому засіданні представник відповідача не з`явився, на електронну пошту суду надіслали клопотання в якому просили справу розглянути у відсутність представника за наявними в матеріалах справи документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При розгляді письмових матеріалів справи, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Києво-Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 100.

Після його смерті відкрилася спадщина.

Спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1,2 ст.1220 ЦК України).

Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкодавець заповіту не залишив. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є його донька ОСОБА_4 , позивач по справі.

Позивач, реалізовуючи своє право на спадщину, звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте постановою ОСОБА_5 , державного нотаріуса Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області від 27.05.2020 року за вих. № 552/02-31, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відмова обґрунтована тим, що до спадкової справи не було додано довідку з останнього місця проживання померлого, а тому неможливо встановити коло можливих спадкоємців.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.12.2021 року, визнано за ОСОБА_6 право власності в порядку спадкування за законом на недоотриману пенсію померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 у розмірі 159709,08 грн.

14.08.2023 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області з заявою про виплату їй пенсії після померлого батька ОСОБА_3 в сумі 159709,08 грн.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 25.08.2023 року № 1000-0202-8/1284560, у виплаті недоотриманої пенсії позивачу відмовлено з тих підстав, що для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі не звернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до територіального органу Пенсійного фонду України, надається документ, що посвідчує заявника , свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зміст ч. 3 ст. 52 Закону також узгоджується зі змістом ст. 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Вищенаведена правова позиція міститься у висновках Верховного Суду щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду від 06.07.2020р. у справі №750/8819/19.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правовий аналіз вказаних норм та висновків Верховного Суду свідчить про те, що до складу спадщини входить сума пенсії, яка була нарахована, але не отримана спадкодавцем за життя.

Цивільний Кодекс України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.

Таким чином, позивач, як спадкоємець має право на отримання пенсії, яка належала спадкодавцю ОСОБА_3 та залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України).

Згідно вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За нормами ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які позивач посилаюється як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення грошових коштівпідлягають задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 16000 грн, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною першою ст. 141 ЦПК України, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013).

Частиною 1 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»).

Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17.

Частиною 5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини.

Встановлено, що правнича допомога надавалась позивачу ОСОБА_1 Адвокатським бюро «Олександр Литвинчук та партнери» в особі керуючого Адвокатського бюро адвоката Литвинчук О.І. на підставі договору про надання правничої допомоги від 10.11.2023 року.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що Адвокатське бюро відповідно до узгоджених сторонами доручень: здійснює підготовку та подання до суду позовної заяви про стягнення з Управління Пенсійного фонду України у Київській області недоотриману пенсію померлого ОСОБА_3 (батька Клієнта); представляє інтереси Клієнта в суді 1 інстанції під час розгляду вищезазначеної позовної заяви. Пунктом 4.1 Договору, сторони узгодили, що вартість послуг визначених у п. 1.2 Договору складає 16000 грн.

Згідно платіжної інструкції № 0.0..1 від 10.11.2023, ОСОБА_6 сплатила адвокату Литвинчук Олександру суму у розмірі 16000,00 грн, відповідно до Договору від 10.11.2023 року.

Дослідивши надані докази на підтвердження витрати на професійну правничу допомогу адвоката, суд вважає, що вони мають не обґрунтовано завищену вартість. Таким чином, судом встановлена неспівмірність заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу складності справи та фактично виконаними адвокатом робіт (наданих послуг).

Слід зазначити, що дана категорія справ не потребує досить поглиблених знань в галузі юриспруденції, зважаючи, що представник позивача має право на заняття адвокатською діяльністю, обсяг доказів поданих в обґрунтування заявлених вимог не значний, крім того суд вважає, що представником позивача не доведено співмірність оплати послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Виходячи із встановленої реальності участі адвоката та її необхідності, а також з урахуванням очевидної неспівмірності заявленого розміру витрат на правову допомогу та беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 5000 грн, які можна вважати необхідними і неминучими для позивача, яка була змушена до залучення професійної допомоги адвоката.

Керуючись ст.4,12,13,76-82,133,141,258,259,263,265,268 ЦПК України, на підставі ст.15,16, 1220-1222,1261,1262,1266-1270,1296 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідент.номер НОМЕР_2 , прож.: АДРЕСА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, , юридична адреса: Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) залишок недоотриманої пенсії померлого ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) в розмірі 159709,08 грн, в порядку спадкування право власності на яку, встановлено за нею заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.12.2021 року у справі № 369/8238/20.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, , юридична адреса: Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідент.номер НОМЕР_2 , прож.: АДРЕСА_1 судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Г.В.Соловей