справа № 619/5250/23
провадження № 2/619/161/24
Рішення

Іменем України

20 лютого 2024 року,

м. Дергачі,

Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Алфьорової В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 619/5250/23,

ім`я (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

вимоги позивача: про поділ майна подружжя,

третя особа, яка не заявляє самостійних

вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 ,

представник позивача: ОСОБА_4 .

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просить, з урахуванням уточнених позовних вимог, здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: 1) визнати за нею право власності на садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 239,58 квадратних метри, житловою площею 72,21 квадратних метри, оціночною вартістю 2 737 488,00 (два мільйони сімсот тридцять сім тисяч чотириста вісімдесят вісім гривень 00 копійок) гривень, що дорівнює 50 відсоткам загальної вартості всього спільного сумісного майна подружжя; 2) Визнати за ОСОБА_2 право власності на: 100 відсотків спільно набутих грошових коштів (сімейних збережень) у розмірі 350 000,00 (триста п`ятдесят тисяч 00 копійок) гривень; 100 відсотків грошових коштів в розмірі 770 000,00 (сімсот сімдесят тисяч 00 копійок) гривень, отриманих від продажу Відповідачем набутого у шлюбі автомобіля марки ВMW моделі 73ОD, державний номер НОМЕР_1 , VIN- код НОМЕР_2 ; земельну ділянку з кадастровим номером :00:003:1550, площею 0,12 гектари, цільове призначення земельної ділянки: 01.05 для індивідуального садівництва, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, вид використання: для ведення садівництва, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , оціночною вартістю 789 919,00 (сімсот вісімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот дев`ятнадцять гривень 00 копійок) гривень; земельну ділянку з кадастровим номером :00:003:1552, площею 0,12 гектари, цільове призначення земельної ділянки: 01.05 для індивідуального садівництва, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, вид використання: для ведення садівництва, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , оціночною вартістю 789 919,00 (сімсот вісімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот дев`ятнадцять гривень 00 копійок) гривень, а всього, на загальну суму 2 699 838,00 (два мільйони шістсот дев`яносто дев`ять тисяч вісімсот тридцять вісім гривень 00 копійок) гривень, що в своїй сукупності дорівнює 50 відсоткам загальної вартості всього спільного сумісного майна подружжя. У обґрунтування позову зазначено, що 25 листопада 1995 року між ними було укладено шлюб, який розірвано 12 жовтня 2019 року. У період перебування у шлюбі ними, як подружжям, було набуте зазначене майно, яке у відповідності до положень сімейного законодавства є спільним сумісним майном подружжя. Після розлучення вони не змогли дійти згоди щодо розподілу зазначеного спільного майна подружжя, у зв`язку з чим між ними на початку жовтня 2023 року виник спір, який може бути вирішений лише в судовому порядку. Крім нерухомого майна, було придбано автомобіль марки BMW та оформлено на відповідача, який у подальшому продав цей автомобіль за суму в розмірі 770 000,00 грн, залишивши кошти собі. Крім того, у період спільного проживання вони набули у спільну власність грошові кошти в розмірі 350 000,00 (триста п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок) гривень, які є сімейними збереженнями. Таким чином, сукупна вартість спільного сумісного майна, набутого в шлюбі дорівнює 5437326,00 грн. Вартість житлового будинку становить 2737488,00 грн, що дорівнює 50 відсоткам загальної вартості всього спільного сумісного майна подружжя (при округленні до цілого числа). Очікувані витрати в зв`язку з подачею позовною заяви витрати становлять 13 420,00 грн за оплату судового збору та 4 000,00 грн вартості правової допомоги,

Представником відповідача подано відзив, у кому зазначено, що позовні вимоги в частині поділу майна відповідач визнає, оскільки в період спільного проживання сторони набули у власність нерухоме та рухоме майно. Заперечує проти вимоги про стягнення з відповідача судових витрат, оскільки у відповідача відсутній спір щодо розміру частки позивачки у спільному майні, відповідач не заперечує, що майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між сторонами.

Третя особа ОСОБА_3 подала пояснення, у яких зазначено, що ОСОБА_1 подано до суду штучний позов, направлений на недопущення звернення стягнення на майно ОСОБА_2 для погашення боргу за рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 30.08.2021 по справі № 619/1572/21, оскільки шлюб між нею та ОСОБА_2 було розірвано в 2002 році на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.05.2002 по справі №2-4978.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 26.10.2023 позовну заяву залишено без руху та 27.10.2023 представником позивача усунуто недоліки.

Відповідно до ухвали від 31.10.2023 справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, призначено засідання для розгляду справи по суті на 30.11.2023, яке відкладено на 26.12.2023 за клопотанням представника позивача.

Ухвалами суду від 26.12.2023 відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, повернуто позовну заяву з додатками та залучено її як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Крім того, здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження цивільної справи № 619/5250/23 на розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, яке призначено на 24.01.2024.

24 січня 2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 20.02.2024.

У судове засідання відповідач та представник не з`явилися, від представника адвоката Гринишина Є.В. надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі відповідача, проти задоволення позову не заперечують.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Третя особа проти позову заперечує повністю.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 листопада 1995 року, який розірвано 12 жовтня 2019 року, про що свідчить копія свідоцтва розірвання шлюбу, яке видане на ім`я ОСОБА_2 12 жовтня 2019 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а.с. 13-14).

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.07.2016, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Коробець О.М. (р. №1849) ОСОБА_2 придбав земельну ділянку з кадастровим номером :00:003:1550, площею 0,1200 га для індивідуального садівництва на території Малоданилівської селищної ради (за межами населеного пункту) (а.с. 17-19).

За відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником земельної ділянки з кадастровим номером :00:003:1550 є ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 10.08.2021, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І. (а.с. 20, 35-37).

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.07.2016, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Коробець О.М. (р. №1849) ОСОБА_2 придбав земельну ділянку з кадастровим номером :00:003:1552, площею 0,1200 га для ведення садівництва на території Малоданилівської селищної ради (за межами населеного пункту) (а.с. 43-46).

За відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником земельної ділянки з кадастровим номером :00:003:1552 є ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 10.08.2021, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І. (а.с. 47, 62-64).

29.12.2018 на підставі іпотечного договору ОСОБА_2 передав в іпотеку ОСОБА_6 садовий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 239,6 кв.м, що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :00:003:1550, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки від 29.12.2018 (а.с. 69-70).

20 грудня 2019 року ОСОБА_2 продав ОСОБА_7 автомобіль марки ВMW моделі 730D, державний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , який належав продавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 від 05.12.2019 за 770000,00 грн (а.с. 15-16).

У статті 41 Конституції України закріплено одне із основоположних прав людини і громадянина непорушність права власності, відповідно до якого кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтями 316, 317, 319, 321, 328 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майно, які ним здійснюються на власний розсуд. Право власності є непорушним та ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За загальним правом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності має свої особливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. За вимогами ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майно, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), а саме дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 30.08.2021 по справі № 619/1572/21, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 07.02.2022, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики грошових коштів в сумі 2667211,62 грн, що складається з основного боргу - 2533160,00 грн, пені 107355,62 грн, 3% річних 26696,00 грн.

За відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, відповідно до ухвали Верховного Суду від 18.01.2024 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Гринишин Євгеній Васильович, на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 30 серпня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 07 лютого 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

На виконання зазначеного рішення Дергачівським районним судом Харківської області було видано виконавчий лист та приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. відкрито виконавче провадження № 71004080 з виконання виконавчого листа № 619/1572/21. Відповідно до постанови від 10.02.2023 при примусовому виконанні накладено арешт на все майно, яке належить боржнику ОСОБА_2 , крім переліку майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами.

Суд виходить з того, що поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Таку правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18), від 22 жовтня 2018 року у справі № 654/1528/17 (провадження № 61-30545св18), від 09 лютого 2019 року у справі № 317/3272/16-ц (провадження № 61-156св17), від 03 квітня 2019 року у справі № 726/831/15-ц (провадження № 61-45301св18), від 04 березня 2020 року у справі № 753/15957/18 (провадження № 61-11376св19).

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (постанова Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17).

Під час вибору і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Зокрема, спірні правовідносини свідчать про те, що поділ майна подружжя у даній справі в обраний позивачкою спосіб використовується сторонами для уникнення сплати боргу відповідачем, як боржником за вимогами про стягнення боргу та виконання судового рішення, порушує майнові права та інтереси третьої особи, як стягувача й направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Враховуючи викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову сплачений судовий збір покладається на позивачку.

Керуючись ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити повністю в позові ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ,

відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_3 ,

третя особа: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складено 21.02.2024.

Суддя І. М. Нечипоренко