КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 755/6531/23 Головуючий у суді першої інстанції - Гаврилова О.В.
Номер провадження № 22-ц/824/4852/2024 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Сукач О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями та рішеннями,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями та рішеннями та просила суд стягнути на її користь відшкодування шкоди в сумі 29 000 євро, яка складається з матеріальної шкоди в сумі 22 000 євро і моральної шкоди в сумі 7 000 євро, за рахунок державних асигнувань.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що в провадженні Дарницького районного суду міста Києва перебувала справа №753/23985/21 щодо розгляду матеріалів адміністративного правопорушення.

Позивач зазначала, що 17 лютого 2022 року вона завчасно з`явилась в судове засідання, яке так і не відбулось, а судом було повідомлено, що провадження у справі буде закрите за відсутності її вини в адміністративному правопорушенні.

Вказувала, що судове рішення вона не отримувала та була змушена залишитися в м. Києві попри повномасштабну війну та запровадження воєнного стану, очікуючи на надсилання рішення. Натомість 30 серпня 2022 року вона отримала на пошті постанову про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_1 від 28 липня 2022 року щодо стягнення 2 415,82 грн.

Так, за її зверненням, 02 вересня 2022 року Дарницьким районним судом м. Києва було видано копію постанови про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, якою призначено покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн та судовий збір у розмірі 496 грн.

Позивач вважає, що суддя, яка розглядала справу про адміністративне правопорушення, вчинила злочин, обманом винесено постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності та вказано, що в судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, такими діями було порушено її права: на справедливий суд упродовж розумного строку, на обов`язкове отримання копії судового рішення і право на його оскарження, що є порушенням честі, гідності і свобод, що, як зазначає позивач, завдало їй психологічних страждань.

Вказувала, що голова суду незаконно направила листа до виконавчої служби та не зважаючи на подання нею апеляційної скарги, головою суду виконавчу службу повідомлено про це не було, в чому ОСОБА_1 убачає бездіяльність, оскільки виконавче провадження не було зупинено.

Так, 14 листопада 2022 року Київський апеляційний суд скасував постанову Дарницького районного суду міста Києва від 17 лютого 2022 року у справі №753/23985/21, провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення за п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Крім того, позивач вбачає порушення її прав у перешкоджанні та відмові у відправленні постанов у справі №753/23985/21 до виконавчої служби для закриття виконавчого провадження.

Позивач вважає, що діями судді та голови Дарницького районного суду м. Києва завдано істотної шкоди охоронюваним законом правам позивача, її основоположним свободам та інтересам.

Зазначала, що їй завдано великої моральної та матеріальної шкоди, великих страждань та тривоги щодо порушень її прав, завдано шкоди її честі, гідності та свободі.

Також ОСОБА_1 вважає, що було порушено її право на свободу пересування, особливо під час війни, оскільки посвідчення водія було вилучене, а її пошкоджений автомобіль простояв більше року.

На думку позивача, було також порушено її право на можливість заробляти собі на життя, вільно обраною працею, оскільки вона могла б евакуюватись у більш безпечне місце, в країни ЄС, отримувати допомогу в розмірі 450 євро на місяць та влаштуватись на роботу.

В позові наведений розрахунок упущеної вигоди - допомога за 15 місяців - 7 000 євро, мінімальна заробітна плата за 15 місяців - 15 000 євро. При цьому, якби позивач влаштувалась на роботу за фахом, отримувала би 4 000 євро на місяць.

Враховуючи викладене у позові, ОСОБА_1 просить стягнути матеріальну шкоду (упущену вигоду) в розмірі 22 000 євро та моральну шкоду в сумі 7 000 євро.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 21 серпня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої вважає оскаржуване рішення упередженим, необ`єктивним, необґрунтованим та винесеним з порушенням матеріального та процесуального права, зокрема, через неврахуванням судом жодного доводу, аргументу чи доказу, наданих позивачем. Вважає, що її позиція була викривлена, з неповним та спотвореним викладом обставин, натомість заперечення відповідача викладено повністю, а всі його заяви та клопотання задоволено судом.

Також, апелянт вказує, що відповідачем по справі є не особисто ДКСУ, а держава Україна особі ДКСУ, як виконавчий орган, що представляє державу, й відповідно стягнення коштів не з самого ДКСУ, а з держави. І саме цей орган здійснює безспірне списання грошових коштів державного бюджету на підставі рішення суду.

Вказує, що судом не було з`ясовано реальних обставин справи, не з`ясовано причинно-наслідковий зв`язок, а розгляд здійснювався за гіпотетичним сценарієм «а що було б якби ви вчасно отримали судове рішення».

ОСОБА_1 вважає, що судом помилково вказано на те, що є неприпустимим перекладання на державу майнової відповідальності за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, за відсутності умов, визначених ч. 1 ст. 1172 ЦК України, оскільки позовної вимоги про відшкодування на ремонт автомобіля в позові не заявлялось.

Апелянт наголошує, що до стягнення заявила лише суму реальної допомоги, яку деякі країни ЄС виділяють на кожного дорослого українського біженця, без врахування можливої заробітної плати за фахом позивача у розмірі 60 000 євро (15 місяців х 4000 євро).

Посилається також на те, що у суду були підстави для задоволення позову, нею надані докази порушення її прав, а крім того, протиправними діями відповідача було порушено її право на свободу пересування, через війну багато підприємств припинило свою роботу, в наслідок чого було порушено право на можливість заробляти собі на життя, вільно обраною працею. Й всі ці обставини мають причинно-наслідковий зв`язок з діями та бездіяльність судді та голови Дарницького районного суду м. Києва та наслідками, яких заподіяно шкоду ОСОБА_1 , що призвело до прикладання нею додаткових зусиль для підтвердження своєї невинуватості. Вказане призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, порушенню стосунків з людьми, моральних переживань, порушено звичний спосіб життя.

Враховуючи викладене, апелянтка просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

При апеляційному розгляді справи ОСОБА_1 підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просила її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення позову з підстав, зазначених в позовній заяві та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Представник Державної казначейської служби, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи до суду апеляційної інстанції не з`явився.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутність представника ДКС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що постановою Дарницького районного суду міста Києва від 17 лютого 2022 року у справі №753/23985/21 визнано винною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, стягнувши з неї 850,00 грн на користь держави. Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 496,20 грн (а.с.11-14).

Постановою старшого державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 28 липня 2022 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №753/23985/21, виданого 17 лютого 2022 року Дарницьким районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в розмірі 1700,00 грн та судового збору у розмірі 496,20 грн (а.с.16).

Постановою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2022 року у справі №753/23985/21 поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду міста Києва від 17 лютого 2022 року. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 17 лютого 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, скасовано, а провадження у справі закрито, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.17-23).

11 січня 2023 року ОСОБА_1 подала до Дарницького районного суду міста Києва заяву під назвою «законна вимога», за змістом якої просила: скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 від 28 липня 2022 року; виконавче провадження НОМЕР_1 закрити; негайно скасувати всі арешти у разі їх накладення; видалити всі відомості з реєстрів та інше; видати копію постанови про закриття виконавчого провадження. (а.с.24-25)

На цю заяву Дарницьким районним судом міста Києва листом від 12 січня 2023 року повідомлено ОСОБА_1 про те, що адміністративний матеріал щодо притягнення її до адміністративної відповідальності 13 вересня 2022 року був направлений до Київського апеляційного суду для розгляду апеляційної скарги та не повернувся до Дарницького районного суду міста Києва. Також було роз`яснено, що державна виконавча служба має повноваження закрити виконавче провадження за заявою громадянина з обґрунтуванням обставин, на які він покладається. Крім того, було повідомлено, що Дарницький районний суд міста Києва направить до виконавчої служби рішення Дарницького районного суду міста Києва та Київського апеляційного суду для відома та закриття виконавчого провадження після того, як справа буде передана до суду першої інстанції. (а.с.26)

06 лютого 2023 року ОСОБА_1 подала до Дарницького районного суду міста Києва заяву, в якій просила відправити за належністю до Дарницького ВДВС у м.Києві подану нею до суду заяву від 11 січня 2023 року. (а.с.27)

На цю заяву Дарницьким районним судом міста Києва листом від 10 лютого 2023 року повідомлено ОСОБА_1 , що 25 січня 2023 року до Дарницького ВДВС у м.Києві було направлено звернення про повернення та залишення без виконання постанови суду. (а.с.28)

Постановою старшого державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 08 лютого 2023 року винесена постанова про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №753/23985/21, виданого 17 лютого 2022 року Дарницьким районним судом міста Києва, на підставі повідомлення Дарницького районного суду міста Києва від 25 січня 2023 року про повернення та залишення без виконання постанови №753/23985/21. (а.с.30)

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачем у справі не доведено обставин щодо заподіяння їй матеріальної та моральної шкоди діями суду при розгляді справи про адміністративне правопорушення та ухвалення відповідної постанови, а заявлені нею вимоги про стягнення матеріальної шкоди не доведенні належними та допустимими доказами.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає з огляду на наступне.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі пункту 2 частини першої статті 1 цього Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, може свідчити про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18 (провадження № 61-20524св19) та від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21).

Із матеріалів вказаної справи та мотивів, викладених в апеляційній скарзі вбачається, що позивач у справі та апелянт ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом та мотивувала свої вимоги тим, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення №753/23985/21 направлену на його розгляд Управління патрульної поліції міста Києва ГУ НПУ в м. Києві щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП незаконно наклав на неї стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн, що вбачається із постанови Дарницького районного суду міста Києва від 17 лютого 2022 року. Вказана постанова в подальшому була спрямована на примусове виконання до відділу Дарницького відділу ДВС у місті Києві.

В подальшому за її апеляційною скаргою вказана постанова Дарницького районного суду міста Києва від 17 лютого 2022 року була скасована, а провадження у справі було закрито з підстав відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Таким чином, позивач обґрунтовував свої вимоги незаконними діями суду про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу та наполягала на відшкодуванні державою заподіяних їй матеріальних збитків та моральної шкоди.

Колегія суддів, перевіряючи доводи апелянта в частині неправомірності, на її думку, висновку суду першої інстанції, відшкодувати зазначені збитки виходить із наступного.

Відповідно до ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.

Відповідно до пунктів 2, 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення доведеності вини та забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Щодо цивільної відповідальності, згідно до якої позивачка має намір отримати відшкодування матеріальної та моральної шкоди за ухвалене судом рішення про накладення на неї стягнення у вигляді штрафу, то колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо того, що Консультативна рада європейських суддів зазначала, що, беручи до уваги принцип незалежності суду: 1) засобом захисту від судових помилок (стосовно питань юрисдикції, суті справи або процедури розгляду) повинна бути належна система апеляційного оскарження рішень (як з дозволу суду, так і без дозволу); 2) будь-яка компенсація за інші недоліки в процесі здійснення правосуддя (у тому числі, наприклад, порушення строків розгляду справи) може вимагатися тільки від держави; 3) недоцільним є притягнення судді до будь-якої особистої відповідальності за здійснення ним уповноважених професійних обов`язків, навіть шляхом відшкодування збитків державі, крім випадків навмисного порушення (пункт 76 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів).

Наведене підтверджує усталений підхід у практиці національних судів, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

Відповідачем за позовом про відшкодування шкоди, завданої у процесі правосуддя, може бути лише держава і у випадках визначених законом.

Дії або бездіяльність судів (суддів) у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись виключно у порядку, передбаченому процесуальним законом, тобто до суду апеляційної чи касаційної інстанції, а не шляхом ініціювання окремого спору про відшкодування майнової чи моральної шкоди, тому суд першої інстанції вирішуючи вказаний спір дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що позивачка, як особа щодо якої було складено протокол у справі про вчинення адміністративного правопорушення скористалася наданим їй правом та в апеляційному порядку оскаржила постанову Дарницького районного суду міста Києва і Київським апеляційним судом 14 листопада 2022 року дану постанову було скасовано.

Належних та допустимих доказів того, що внаслідок ухвалення Дарницьким районним судом міста Києва постанови від 17 лютого 2022 року у справі про адміністративне правопорушення №753/23985/21 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, останній було заподіяно матеріальної чи моральної шкоди позивачем суду надано не було. Посилання на невиїзд позивачки за кордон із підстав винесення постанови обґрунтовано відхилено судом як такий доказ, оскільки ні сама постанова не містила таких обмежень, ні в процесі її виконання не було передбачено таких дій. Тому не виїзд ОСОБА_1 за кордон на час російської агресії щодо України є її волевиявленням, а не наслідки ухвалення судом вказаного рішення.

Обґрунтовано, на думку колегії суддів, судом відмовлено і у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, оскільки притягнення судом першої інстанції позивачки до адміністративної відповідальності в порядку визначеному КУпАП було предметом перегляду апеляційного суду та відповідно вказану судову помилку було виправлено, що свідчить про те, що державою забезпечено порядок виправлення можливих судових помилок, що є конституційною гарантією, визначеною ст. 129 Конституції України.

При цьому із матеріалів справи вбачається, що позивачка не мотивувала свої вимогам неправомірністю дій посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше), і стороною вказаний орган не зазначала, тому суд дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог з підстав, визначених ст. 1173, 1174, 176 ЦК України та статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 02 лютого 2024 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв