Справа №932/8236/23
Провадження №2/932/2307/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Овчинніково О.С.

за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.,

за участю представників позивачки адвоката Скочко О.А., Приходько Т.Л.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту нікчемним,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання заповіту нікчемним.

Ухвалою суду від 14.09.2023 року справу було відкрито у загальному позовному провадженні.

Відповідач до судового засідання не з`явився, однак до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, у зв`язку з його перебуванням на військовій службі, що підтверджується довідкою ВЧ НОМЕР_1 № 271/106 від 10.05.2023 року.

Представники позивачки заперечували проти задоволення клопотання про зупинення провадження.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з огляду на таке:

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Випадки, коли суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, визначені у частині першій статті 251 ЦПК України.

За змістом пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

У такому випадку провадження у справі зупиняється до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції (пункт 2 частини першої статті 253 ЦПК України).

Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

ЄСПЛ зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, № 30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року).

Аналізуючи вказані норми, можна дійти висновку, що зупинення провадження у справі повинно сприяти принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи.

У постанові Верховного Суду України 7 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що «зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи».

У постанові Верховного Суду України від 1 лютого 2017 року в справі № 6-1957цс16 зазначено, що «межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі».

На підтвердження перебування на військовій службі відповідачем надано копії довідки № 271/106 від 10.05.2023 року про те, що солдат ОСОБА_2 , призваний по мобілізації з 12.04.2023 року та проходить службу у військовій частині № НОМЕР_1 .

З копії довідки № 271/106 від 10.05.2023 року вбачається, що згідно солдат ОСОБА_2 мобілізований та перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 12.04.2023 року, наказ №108 від 12.04.2023року.

Пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Оскільки відповідачем не надані докази його перебування у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, суд вважає, що клопотання відповідача про зупинення провадження у справі № 932/8236/23 є не обґрунтованим та не підлягає задоволенню.

В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Однак подані відповідачем письмові докази не містять інформації про переведення на воєнний стан або залучення до виконання завдань у зоні бойових дій військової частини, в якій останній перебуває на військовій службі, тобто довідка військової частини НОМЕР_1 від 10.05.2023 року, не підтверджує наявності підстав для зупинення провадження у справі, які передбачені пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України.

Аналогічний висновок наведеного в судових рішеннях Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 9 листопада 2022 року у справі№ 753/19628/17(провадження № 61-9218св22) та від 17 січня 2023 року у справі № 501/1699/17(провадження № 61-17764св21).

Проаналізувавши доцільність та ймовірні наслідки зупинення провадження у даній справі, з урахуванням введення воєнного стану в Україні, відсутністю можливості встановлення конкретної дати його завершення, суд у контексті обставин справи про стягнення грошових коштів та наявних у ній процесуальних документів відмічає, що проходження ОСОБА_2 військової служби не перешкоджає розгляду справи у суді.

Враховуючи викладене, так як надані ОСОБА_2 , документи не містять інформації про переведення на воєнний стан або залучення до виконання завдань у зоні бойових дій військовою частиною, в якій останній перебуває на військовій службі, не надано підтвердження його перебування у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, клопотання про зупинення провадження у справі не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 251, 260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження у цивільній справі № 932/8236/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту нікчемним - до припинення перебування відповідача ОСОБА_2 на військовій службі відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на ухвалу суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

В повному обсязі ухвалу буде складено 16.02.2024 року.

Суддя О.С. Овчиннікова