Провадження № 22-ц/801/143/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шаміна Ю. А.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 рокуСправа № 127/23995/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого Міхасішина І.В.,

суддів : Сопруна В.В., Стадника І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

за апеляційною скаргою представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Кушнаренко Дмитра Віталійовича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2023 року, ухвалене у складі судді Шаміної Ю.А.,-

ВСТАНОВИВ :

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Кушнаренка Д.В. звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про зміну розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками спільних дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вінницьким міським судом Вінницької області 27 листопада 2020 року було ухвалено рішення по справі №127/11490/20, яким зобов`язано ОСОБА_2 до сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей у фіксованій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень на кожну дитину. ОСОБА_2 є громадянином російської федерації та має посвідку на постійне проживання, водійські права та нерухоме майно у Естонській республіці. Відповідач проживає понад півтора року у країні Європейського Союзу з розвинутою економікою і відповідно має кошти для існування, а розмір оплачуваних аліментів не відповідає потребам неповнолітніх дітей у країні з військовим станом.

ОСОБА_1 самостійно виховує двох неповнолітніх дітей, розмір аліментів, враховуючи інфляційні зміни, є абсолютно не відповідним потребам дітей та рівню доходів відповідача.

Крім того, на момент ухвалення рішення по справі №127/11490/20 позивачка мала постійне місце роботи та відповідний дохід, що міг забезпечувати повноцінний розвиток дітей, проте з грудня 2022 року позивачка є безробітною, що свідчить про суттєве погіршення матеріального стану отримувача аліментів у відповідності до положень ст. 192 Сімейного кодексу України.

Враховуючи викладене, позивач просила змінити встановлений рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2020 року по справі № 127/11490/20 розмір стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 1500,00 грн на 8000,00 грн на утримання кожної дитини.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей відмовлено

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із рішенням представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Кушнаренко Дмитро Віталійовичподав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовну заяву та змінити встановлений рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2020 року по справі № 127/01490/20 розмір стягнених аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , з громадянина російської федерації ОСОБА_2 з 1500 гривень на 8000 гривень на утримання на утримання кожної дитиниз метою стягнення аліментів на території Естонської республіки.

Відзив від учасників справи на апеляційну скаргу на адресу Вінницького апеляційного суду не надходив.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 грудня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 22 грудня 2023 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом встановлено, що сторони в справі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

11.11.2020 позивач ОСОБА_1 зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 (а.с. 45).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.11.2020 у справі №127/11490/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей, позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. (одну тисячу п`ятсот гривень) на кожну дитину, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку починаючи з 29.05.2020 року і до досягнення дітьми повноліття, в решті позовних вимог відмовлено (а.с. 9).

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, інформація з якого є відкритою та знаходиться у загальному доступі, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27.11.2020 у справі №127/11490/20, яке залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 02.03.2021, набрало законної сили 02.03.2021.

Діти ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстровані та проживають разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить довідка вих. №3729, видана 16.08.2023 ТОВ «Житлово-експлуатаційне об`єднання» (а.с. 25).

Згідно довідки КЗ «ВЛ №26 ім. Героя України Д. Майбороди» №02-37/230 від 27.09.2023 ОСОБА_4 навчається у 3-В класі комунального закладу «Вінницький ліцей №26 ім. Героя України Д. Майбороди» (а.с. 46).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зазначене також роз`яснено судам у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Таким чином, поставивши перед судом питання про зміну способу стягнення раніше присуджених аліментів з частки від заробітної плати (доходу) платника на тверду грошову суму, позивачу належить доводити факт зміни тих обставин, які свідчили б про необхідність зміни саме способу стягнення аліментів, що мали місце за період з часу ухвалення судового наказу про стягнення аліментів та станом на час звернення до суду з даним позовом. Зокрема, зміну у платника аліментів обставин, що вказували б про доцільність такої зміни насамперед в інтересах дитини: втрату ним постійного заробітку, доходу, зменшення і не систематичність його отримання, тощо. Зважаючи на те, що зміна способу може тягнути і зміну розміру таких аліментів належало доводити й обставини, які мають значення в такому спорі та передбачені, ст. 192 СК України, зокрема, зміну матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду із даним позовом, як підставу для збільшення розміру стягнення аліментів, позивач посилалася на інфляційне збільшення рівня цін, а також те, що її майновий стан погіршився, що зумовлено відсутністю доходу у зв`язку з її безробіттям, так як з грудня 2022 року позивач звільнена з постійного місця її роботи, при цьому майновий стан відповідача покращився, оскільки останній має у власності нерухоме майно за кордоном.

Разом з тим, у обґрунтування потреб дітей позивачкою надано ряд чеків (а.с. 47-48), абонемент №641/8 від 30.08.2023 басейн КСК «Маяк» ОСОБА_6 (а.с. 49), товарний чек № 25 від 27.09.2023 про відвідування спортивної секції з плавання басейн КСК «Маяк» (а.с. 50), платіжні інструкції АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 51-57), товарний чек №5 від 19.09.2023 про придбання ноутбуку (а.с. 58), договір №2644 про надання туристичних послуг від 17.07.2023 (а.с. 59-65).

Як вбачається до трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 13.08.2021 було внесено запис №15 на підставі наказу №43/06 від 13.08.2021 про звільнення з посади головного спеціаліста з питань діловодства та контролю Центрально-західного міжрегіонального ТУ ААМА за угодою сторін (ч. 2 ст. 86 ЗУ «Про державну службу») та припинено контракт про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої вірусом SAR-COV-2 від 21.12.2020 №1 (в редакції додаткової угоди від 12.02.2021 №1) (п. 1 ст. 36 КЗпПУ). Згідно запису №16 від 15.12.2022 Вінницького міського центру зайнятості розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до ст. 22, 23 ЗУ «ЗДССВБ» на підставі наказу №211221 від 21.12.2021 (а.с. 24-28). Зазначені вище записи вчинено 16-19 сторінках трудової книжки, копії наступних сторінок позивачем не додано.

При цьому жодних доказів на підтвердження погіршення майнового стану зумовленого саме відсутністю доходу позивач суду не надала.

Як зазначено вище, отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Разом із цим, кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог (частина перша статті 81 ЦПК України).

Проте у позові ОСОБА_1 не навела обґрунтованих обставин, які з того часу змінились і свідчили б про зміни матеріального становища платника аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін та інших випадків, передбачених статтею 192 СК України, що обумовлюють можливість зміни визначеного судом розміру аліментів, які стягуються на утримання дітей, а також не надала доказів щодо цього.

Доводи позивача щодо наявності у відповідача на праві власності нерухового майна суд апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки вони не були предметом розгляду в суді першої інстанції та суду не надано доказів не можливості подання їх до суду першої інстанції.

Разом із тим, суд першої інстанції правильно зазначив, що посилання позивачки на обставини збільшення своїх витрат на утримання, розвиток, освіту дітей, на відвідування ними гуртків, додаткових занять, відпочинку, а також придбання техніки, не є підставою для зміни саме розміру стягнення аліментів, а можуть розцінюватись як можливість для стягнення з відповідача додаткових витрат на дітей.

Слід звернути увагу, що позивач в разі наявності для того підстав не позбавлена права звернутися до суду відповідно до положень ст.185 СК України щодо участі відповідача у додаткових витратах.

Отже судом першої інстанції не встановлено, а позивачем не доведено обставин, визначених ст.192 СК України, які є підставою для збільшення розміру аліментів. Жодних належних, допустимих та достовірних доказів щодо цього позивачем не надано. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Таким чином, суд першої інстанції оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, в їх сукупності, враховуючи викладені вище обставини, дійшов правильного висновку, що відсутні достатні підстави для зміни розміру аліментів, визначеного рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.11.2020, шляхом збільшення їх розміру, а тому позов не підлягає задоволенню.

Отже доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Кушнаренко Дмитра Віталійовича залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2023 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: В.В. Сопрун

І.М. Стадник