Справа № 148/2069/23
Провадження №2/148/85/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 січня 2024 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Саламахи О.В.,

за участю секретаря Семенової М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тульчині за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з цим підписав заяву №б/н від 20.02.2008, згідно якої йому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшено до 50 000 грн.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг (надалі Договір) , що підтверджується підписом у заяві.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, свої зобов`язання за вказаним договором не виконала.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 23.08.2023 має перед позивачем заборгованість в розмірі 61243,34 грн., яка складається з: 49220,82 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 12022,52 грн. - заборгованості за простроченими відсотками.

На даний час відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань, заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «Приватбанк». У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 61243,34 грн. та понесені у справі судові витрати.

В судове засідання представник позивача не з`явився. В матеріалах справи наявне клопотання від нього про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти постановлення заочного рішення не заперечує.

До початку розгляду справи по суті до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_2 , в якій вона просить провадження у справі закрити в зв`язку з відсутністю предмету спору та повернути сплачений судовий збір, оскільки відповідач в повному обсязі сплатив заборгованість.

Суд розцінює заяву представника позивача як відмову від позову, однак відмова від позову не може бути прийнята внаслідок того, що з довіреності наданої ОСОБА_2 , в якій вказано перелік конкретних допустимих дій цього представника, не було зазначено право на відмову від позову.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Свою позицію щодо закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України ОП КЦС ВС ухвалила у постанові по справі № 638/3792/20 від 20.09.2021.

Колегія суддів вважала, що необхідно конкретизувати висновок Верховного Суду щодо застосування пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України, а саме: зазначити, що закриття провадження у справі можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судового рішення, з огляду на таке.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовані спірні питання.

Одночасно суд врахував і правові позиції ВС, які були висловлені у постанові ВП ВС від 26.06.2019 у справі за № 13/51-04, щодо визначення та тлумачення словосполучення - відсутність предмету спору.

На підставі вищевикладеного, наведені обставини, у тому числі факт сплати відповідачем боргу після подання позову та відкриття провадження у справі, суд вважає, що на момент подання банком позову спір фактично та юридично мав місце, а тому клопотання представника позивача про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору, не може бути задоволеним внаслідок відсутності повноважень у вказаного представника банку на заявлення відмови від позову та/або відсутності спору, оскільки спір мав місце на час подання позову та відкриття провадження у справі.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Від нього надійшла заява про проведення судового засідання за його відсутності, оскільки перебуває за кордоном, також зазначив, що свої зобов`язання перед банком виконав, заборгованість сплатив, та надав квитанцію про сплату.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази у справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідач 20.02.2008 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 63).

Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 «Умов та Правил надання банківських послуг», клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту установленого банком.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Згідно копії витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, зокрема, відповідно до п. 2.1.1.5.5. - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором; п. 2.1.1.5.6. - у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту ( у тому числі прострочення кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку; п. 2.1.1.5.7. - власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратою коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту.

Відповідно до п.2.1.1.12.10. Договору, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за Договором.

Відповідно до копії довідок відповідачу було надано кредитні картки та змінено кредитні ліміти (а.с. 61, 62).

Встановлено судом і те, що взяті на себе за договором зобов`язання позивач перед відповідачем виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, а відповідач користувався кредитними коштами, що підтверджується випискою за договором б/н станом за період 29.09.2007 31.08.2023 (а.с. 23-60).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку (а.с. 6-22) відповідач свої зобов`язання перед банком не виконував та станом на 23.08.2023 мав заборгованість в розмірі 61243,34 грн., яка складається з: 49220,82 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 12022,52 грн. - заборгованості за простроченими відсотками.

Відповідно до копії квитанції від 15.11.2023, відповідач сплатив заборгованість перед позивачем у розмірі 61400 грн. (а.с. 109).

За змістом ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 вказаної вище статті ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовується правове регулювання щодо відносин за договором позики.

За таких обставин зобов`язання за кредитним договором виникають з моменту передачі кредитодавцем позичальнику коштів, згідно умов кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України, встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За змістом статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки установлені договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Частиною 2 ст. 1050 ЦПК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене вище, суд вважає, що вимоги позивача є обгрунтованими.

Разом з тим, після пред`явлення позивачем позову до суду та відкриття провадження у справі, відповідачем задоволено вимоги позивача, що підтверджується клопотанням представника позивача про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмету спору.

Таким чином, вимоги позивача задоволені відповідачем у повному обсязі.

За вказаних обставин та приймаючи до уваги те, що вимоги позивача задоволені відповідачем в ході розгляду справи в суді, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 3 ст. 142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

З урахуванням того, що вимоги позивача задоволені відповідачем після пред`явлення позову, тому судові витрати підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Таким чином, з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору в розмірі 2684 грн. ( а.с. 1).

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 207, 509, 526, 527, 530, 536, 551, 610, 625, 626, 628, 633, 634 ,638, 1048, 1049,1050,1054,1055 ЦК України, ст. 4, 13, 19, 76-81, 141,ч. 4 ст. 206, ст. 211, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований, за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», місцезнаходження якого: вул. Грушевського, 1Д, м.Київ, 01001, рах № НОМЕР_2 , , МФО 305299, судовий збір в розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: