Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.02.2024 м. Бар Вінницької області

Барський районний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Салдан Ю. О.,

секретар судового засідання Захарчук С. О.,

за участю:

представника позивача адвоката Ткаченко в режимі відеоконференції

представника відповідача адвоката Костриці в режимі відеоконференції

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В :

1. Стислий виклад позицій сторін

В обґрунтування позову позивач зазначала, що одна із належних їй земельних ділянок знаходиться на відстані близько 72 метри. Для проходу і проїзду до цієї ділянки позивачу на підставі рішення Жмеринської міської ради було надано право сервітутного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:003:0082 (надалі - сервітутна ділянка). Однак відповідач ОСОБА_2 разом з іншими відповідачами, які є суміжними землекористувачами, здійснили самозахват сервітутної ділянки і перешкоджають позивачу у користуванні нею. Перешкоди у користуванні сервітутною ділянкою, за твердженнями позивача, полягають у тому, що відповідачі 04.04.2020 мотоблоком виорали вказану ділянку, знаючи про сервітут, засадили городніми культурами, не зважаючи на встановлення тимчасових межових знаків.

Позивач також вказувала, що діями відповідачів їй завдано моральної шкоди, оскільки вона була позбавлена можливості користуватися сервітутною ділянкою, внаслідок чого була змушена докласти додаткових зусиль для організації свого життя, через самозахват земельної ділянки порушився стан її здоров`я, позивач змушена була звертатися до поліції та інших державних органів за захистом своїх прав.

З урахуванням заяви про зміну предмета позову (арк. с. 194-195, том 3, до заяви були додані докази надсилання заяви та доданих до неї документів усім відповідачам - арк. с. 198-197, том 3) позивач просила: усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, кадастровий №:01:003:0082, площею 0,0178 га, для проходу та проїзду по ній на велосипеді, що створені на цій земельній ділянці ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 через засадженням на ній садово-городніх культур; зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 привести земельну ділянку кадастровий №:01:003:0082, у первісний стан шляхом звільнення її від усіх насаджених (у т.ч. тих, які розрослися внаслідок первісного насадження) садово-городніх культур, які наявні у межах земельної ділянки кадастровий №:01:003:0082; стягнути з відповідачів на користь позивача у відшкодування завданої неправомірними діями відповідачів моральної шкоди у розмірі: з ОСОБА_2 - 10000 грн; зі ОСОБА_3 - 10000 грн; зі ОСОБА_4 - 10000 грн; з ОСОБА_5 - 10000 грн.

Відповідач ОСОБА_2 подала до суду відзив (арк. с. 51-53, том 3), у якому проти позову заперечила і просила в його задоволенні відмовити. Вказала, що обставини, викладені у позовній заяві, не відповідають дійсності, не підтверджуються належними і допустимими доказами. Зазначила, що межі земельної ділянки, яка надана в сервітутне користування позивачу, не закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками. Оскільки відсутнє належне розмежування земельних ділянок, то неможливо встановити, чи належала оброблена частина земельної ділянки саме до ділянки з кадастровим номером :01:003:0082, що є необхідною обставиною для доведення вини відповідачів.

У відзиві відповідач також посилалася на постанову Вінницького апеляційного суду від 26.12.2022 у справі №130/1709/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , якими, на думку відповідача у справі, встановлено відсутність доказів на підтвердження неправомірності дій відповідачів, встановлено неможливість встановити межі земельної ділянки по фотознімкам. Вказувала також, що жоден із відповідачів не був притягнутий до адміністративної відповідальності за неправомірні дії щодо позивача. Вважає завдання моральної шкоди відповідачем недоведеним.

У відповіді на відзив (арк.с. 72-74, том 3) представник позивача вказала, що предмет позову у справі №301/1709/21 був іншим, ніж у цій справі, а саме стягнення моральної шкоди, завданої неправомірними діями, які полягали у закиданні ОСОБА_2 бур`яном спірної сервітутної ділянки та спричинення фізичного та психологічного насильства щодо ОСОБА_1 , тому неможливість встановлення судом із фотознімків місця розташування земельної ділянки, засміченої бур`яном, не може слугувати встановленою судом обставиною у справі, що розглядається. Обставини справи №130/1785/19 для справи, що розглядається, також значення не мають.

У відповіді на відзив також вказано, що порушення відповідачами прав користування сервітутною земельною ділянкою шляхом її оброблення та засадження городніми культурами доводиться наявними у справі доказами, зокрема: відповіддю начальника Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області Присяжнюка А. від 23.04.2020 на заяву ОСОБА_6 , у якій він повідомив, що у діях ОСОБА_7 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення; встановленням у судовому рішенні від 19.05.2022 у справі № 130/1195/20 обставин, за яких відповідач у справі ОСОБА_8 за домовленістю з ОСОБА_2 та ОСОБА_9 , 04.04.2020 мотоблоком розпочав виорювати земельну ділянку, що передана була станом на 10.03.2020 в сервітутне користування ОСОБА_1 , ОСОБА_8 позов визнав частково, а саме в сумі 1000 грн, свої дії пояснив тим, що на той час йому не було відомо, що ОСОБА_1 , а не ОСОБА_2 , належить право користування спірною земельною ділянкою, тому він її виорав за домовленістю з ОСОБА_2 ; актом посадових осіб Жмеринської міської ради від 25.10.2022, у якому засвідчено, що на момент огляду на земельній ділянці, що надано на праві сервітутного користування ОСОБА_1 , її сусіди ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 засадили городні культури: малину, картоплю, полуницю; останнім доказом підтверджується не лише факт, а й тривалість створення відповідачами перешкод у користуванні позивачем спірною земельною ділянкою.

У відповіді на відзив представник позивача також вказала, що у відзиві на позов відповідач не заперечує, що засадження спірної земельної ділянки городніми культурами здійснено саме нею та іншими відповідачами у справі, пояснюючи свої дії невизначеністю меж земельної ділянки за допомогою межових знаків встановленого зразка, тим самим визнає факт створення перешкод позивачеві у користуванні сервітутною ділянкою та свідомого порушення прав позивача на таке користування. Невизнання відповідачами меж земельної ділянки не надає їм прав на самовільне її використання. Вказала також, що відсутність постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не свідчить про відсутність моральної шкоди від протиправних дій заподіювача, і саме відповідач має довести відсутність своєї вини у спричиненні моральної шкоди.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Ткаченко Т. В. позовні вимоги підтримала з викладених у заявах по суті справи підстав, стверджувала, що перешкоди у користуванні земельною ділянкою тривають.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Костриця В. С. проти позову заперечив, стверджував, що позов є безпідставним, у справі відсутні докази чинення відповідачами перешкод позивачу, відсутні докази актуального стану сервітутної земельної ділянки. Стверджував, що жодних городніх культур на сервітутній земельній ділянці відповідачі не насаджували.

2. Зміст показань свідків

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що у нього неприязні стосунки з відповідачами. Зазначив, що у АДРЕСА_1 проживаються його батьки, земля приватизована. Відповідач ОСОБА_2 із своєю сім`єю, починаючи з 2018-2019 років, почала проживати по сусідству. Відповідачі вирішили, що мають право змінювати межі земельної ділянки і засаджувати сервітутну ділянку, почали обмежувати доступ позивачу, відповідач залила земельну ділянку фекаліями, її зупинили правоохоронні органи. 04.04.2020 на сервітутну земельну ділянку був запущений мотоблок, свідок особисто підійшов і вручив відповідачам ОСОБА_10 і ОСОБА_11 документи на сервітут, пояснив, що вони не мають права орати, але вони не послухали і почали виорювати. Потім викликали поліцію, а відповідачі втекли. Поліцейські відібрали пояснення і поїхали. Потім увечері відповідачі повернулися і ОСОБА_12 виорав земельну ділянку, відповідачі засадили сервітутну ділянку городніми культурами, внаслідок чого неможливо проходити по ній. Відповідачі систематично засаджують малину, полуницю, ожину, картоплю, культури розрослися, їх ніхто не пересаджував. Позивач не вчиняє жодних дій щодо сервітутної ділянки, а звернулася із позовом до суду. Відповідачі неодноразово нападали на свідка і позивача, вважають, що це їхня земля. Посаджені культури розрослися. Неодноразово на місцевість виходила поліція, відповідна комісія, на сьогодні перешкоди не прибрані. Сервітутна ділянка є важливою для позивача, оскільки іншим шляхом пройти чи проїхати мотоблоком до іншої її ділянки, яка знаходиться на відстані близько 80 метрів, неможливо. Вказав, що під час складання акта від 25.10.2022 члени комісії виходили на місце, свідок також був присутній. Відповідачі знущаються над позивачем, провокують її, вона хвилюється через те, що не може користуватися сервітутною ділянкою, п`є ліки, лікується в лікарні.

Свідок ОСОБА_2 пояснила, що у неї неприязні стосунки з позивачем, позов не визнає. По АДРЕСА_2 раніше проживала вона, а потім її дочка і зять. Між земельною ділянкою, якою користувалася свідок, і земельною ділянкою позивача була стежка, і позивач отримала дозвіл на сервітут, а свідка про це не повідомили. Земельна ділянка, яку обробляє біля свого будинку свідок - це земля комунальної власності, не приватизована. Пояснила, що приїжджала комісія, яка поставила межові знаки в присутності свідка. Пізніше діти переїхали з домоволодіння. Городні культури були посаджені до стежки, але коли позивачу виділили сервітут, то відповідачі все скосили. Картопля була посаджена раніше межових знаків. Стежка - це цілина, на ній нічого не можна садити. Межові знаки - це шматок мотузки, який можна пересунути. Після їх встановлення відповідач обходить ту стежку стороною, щоб не було конфліктів, з 2021 року не користується сервітутною дорогою. Оскільки не було у свідка документів на сервітут, не знали про сервітут, не було межових знаків, тому зорали ділянку від стежки, визнала, що 04.04.2020 запросила ОСОБА_12 для оранки. Зазначила, що коли весною садили город, то був документ від Леляцької сільської ради, щоб не надавати Резнік сервітут, поки не вирішить спору із сусідами, а Жмеринська міська рада попри це надала позивачу сервітут. Коли комісія встановила межові знаки, то ОСОБА_13 вирвали малину і картоплю. Свідок просила міську раду встановити чіткі межі. Наразі на сервітутній ділянці ростуть бур`яни, а відповідачі вже нічого не садять з часу встановлення меж. Свідок періодично відвідує будинок, але вже там не проживає. Зазначила також, що не згодна з актом комісії від 25.10.2022, свідок не була присутня під час виїзду комісії, вважає, що, можливо мотузку, яка виконує функцію межового знака, перенесли на рядок картоплі під час виїзду комісії. В 2022 році відповідачі уже нічого не садили, оскільки землю вже не обробляли.

Свідок ОСОБА_3 , яка є дочкою відповідача ОСОБА_2 , пояснила, що позов не визнає, вже не проживає по АДРЕСА_2 , нічого там не садить, проживала там вісім років по 2022 рік. Зазначила, що ніяк не перешкоджала позивачу у користуванні сервітутом. Коли проживала по АДРЕСА_2 , то обробляли город відповідачів, між їх ділянкою і ділянкою позивача була стежка 50-70 см, стежку ніхто не обробляв. Коли дізналися про встановлення сервітуту, то не обробляли сервітутну ділянку. Після переїзду навідувалася до будинку по АДРЕСА_2 , там ростуть бур`яни. На момент оранки ОСОБА_12 , якого викликала матір свідка, не було сервітуту. Відповідач ОСОБА_14 ніколи не жив у будинку по АДРЕСА_2 , але він є спадкоємцем будинку. Свідок визнала, що відповідачі обробляли сервітутну ділянку, але не знали, що це сервітут. На своєму городі садили городні культури в 2020, 2021 роках, але у 2022 нічого вже не садили. Вважає, що ОСОБА_1 сама могла пересунути тимчасові межові знаки. Між ділянками ОСОБА_1 і відповідачів завжди була стежка шириною 50-80 см, яку ніхто не засаджував, а сервітутну ділянку виділили за рахунок городу Стецької. Свідок зазначила, що не порушувала межі, які були встановлені тимчасовими межовими знаками у вигляді кілків і мотузки. Свідок не погоджується з цими межами, вважає, що ці межі сервітуту недоцільні, вважає, що захопили її город.

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що він є чоловіком відповідача ОСОБА_3 і зятем відповідача ОСОБА_2 . Позов не визнає, моральної шкоди позивачу не завдавав. Зазначив, що три роки проживав по сусідству із позивачем ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 , а останні два роки проживає в іншому будинку. По АДРЕСА_2 є присадибна ділянка, там відповідачі вирощували городину, особисто свідок теж садив, садили від межі до межі, але коли стався інцидент із сусідами і встановили межу у вигляду мотузки, то вже за мотузок не заходили, коли садили городину. Будинок по АДРЕСА_2 належить брату дружини, який надав свідку з дружиною його для проживання з 2018 року. Свідок був присутній 04.04.2020 під час оранки ОСОБА_12 . Тоді підійшов ОСОБА_6 і сказав, що це його земля, показав документи, приблизно показав межі, але межових знаків тоді не було, тому оранку продовжили. Полуниця була засаджена ще раніше встановлення комісією меж. Коли зійшла картопля, то ОСОБА_6 все скосив, що зійшло в межах мотузка, відповідачі самі нічого не скошували в межах сервітутної ділянки. З приводу даних про засадження сервітутної ділянки станом на 2022 рік пояснив, що це було раніше засаджено і само розрослося. Свідку не відомо, чи зараз на сервітутній ділянці щось росте. Пояснив, що відповідач ОСОБА_5 не проживав по АДРЕСА_2 , і не приймав участі в обробітку землі.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що фактично проживає по АДРЕСА_3 , і не проживав по АДРЕСА_2 , городу там не обробляв, однак є спадкоємцем вказаного будинку і у 2023 документально оформив спадщину, город обробляли сестра з чоловіком, також там жила мати. Земля біля будинку є комунальною власністю. Був по АДРЕСА_2 тільки тоді, коли встановлювали межові знаки і була поліція, бо його попросили приїхати, оскільки він спадкоємець. Коли встановлювали межі, то, ймовірно, була присутня мама і сестра, були присутні всі ОСОБА_13 . Зазначив, що з ОСОБА_13 завжди були спори за межу. Перед тим, як встановили межові знаки, там росла полуниця і малина. Встановлені межі відповідачі не порушували. Зазначив, що між ділянкою відповідачів і позивача був прохід шириною до пів метра. Після смерті бабусі ОСОБА_5 свідок ОСОБА_6 самовільно переніс паркан, змістивши межу між ділянками. Зазначив, що дізнався, що є сервітут, коли виїхала комісія.

3. Процесуальні дії у справі

Позовна заява надійшла до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області 09.06.2020.

У справі неодноразово змінювався склад суду і після відводу усіх суддів Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області справу було передано до Барського районного суду Вінницької області.

Ухвалою суду від 17.07.2023 справу прийнято до провадження Барського районного суду Вінницької області, постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 19.09.2023 задоволено клопотання позивача про витребування матеріалів перевірок з Жмеринського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про витребування матеріалів судової справи.

Ухвалою суду від 06.10.2023 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду щодо суті.

4. Фактичні обставини, встановлені судом

Згідно з актом виконавчого комітету Леляцької сільської ради від 03.05.2019 №191, комісія в складі сільського голови, землевпорядника сільської ради, провели обстеження сусідніх земельних ділянок за адресою АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , землекористувачам земельних ділянок по АДРЕСА_5 ОСОБА_15 рекомендовано відновити межі земельних ділянок зі сторони АДРЕСА_5 , по причині того, що неможливо другим шляхом добиратися до власної земельної ділянки (арк. с. 13 (зворот), том 1).

Згідно з рішенням Жмеринської міської ради Вінницької області (57 сесії 7 скликання) №1033 від 27.02.2020 «Про встановлення особистого сервітуту на використання земельних ділянок комунальної власності» вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та укласти договір про встановлення особистого сервітуту земельної ділянки у межах допустимого функціонального використання в АДРЕСА_6 ОСОБА_1 площею 0,0178 га, кадастровий номер :01:003:0082, у тому числі 0,0178 га - під ріллею, за рахунок земель комунальної власності для права проходу та проїзду на велосипеді на умовах безоплатного земельного сервітуту строком на 5 років. Зазначене підтверджується копією вказаного рішення (арк.с. 11 (зворот), том 1).

Згідно з актом приймання-передачі земельної ділянки в особистий сервітут від 10.03.2020 Жмеринська міська рада Вінницької області передала, а ОСОБА_1 прийняла в особистий сервітут земельну ділянку площею 0,0178 га, кадастровий номер :01:003:0082 в АДРЕСА_6 за рахунок земель комунальної власності для права проходу та проїзду на велосипеді. Земельна ділянка виділена із земель запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам). Зазначене підтверджується копією вказаного акта (арк.с. 12, том 1).

Згідно з актом встановлення (відновлення) меж земельної ділянки від 15.04.2020 робочою групою у складі начальника відділу землеустрою управління земельних ресурсів виконавчого комітету Жмеринської міської ради, головного спеціаліста відділу землеустрою управління земельних ресурсів виконавчого комітету Жмеринської міської ради, начальника служби містобудівного кадастру управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Жмеринської міської ради, сертифікованого інженера-землевпорядника, у присутності працівників Жмеринського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, заявника ОСОБА_6 та зацікавлених осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , проведено камеральні роботи по визначенню місця положення в натурі поворотних точок меж вище вказаної земельної ділянки. Межі земельної ділянки кадастровий номер :01:003:0082 не закріплювалися у зв`язку із відсутністю межових знаків встановленого зразка. Місце положення поворотних точок меж вищевказаної земельної ділянки в натурі, тимчасово - до моменту виготовлення межових знаків встановленого зразка, закріплено колами, наданими заявником ОСОБА_6 у кількості 8 штук. Акт складено у чотирьох примірниках і вручено заявнику ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_16 , управлінню земельних ресурсів виконавчого комітету Жмеринської міської ради. Зазначене підтверджується копією вказаного акта (арк. с. 13, том 1).

Роботи із встановленням меж сервітуту проводилися в присутності працівників Жмеринського відділу поліції, що підтверджується наданими на запит суду матеріалами перевірки №3156/31176/3179/3195/3347/3425/3497/3512.

27.05.2020 право користування (сервітут) позивача ОСОБА_1 земельною ділянкою з кадастровим номером :01:003:0082 було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом із вказаного реєстру номер 211042942 від 02.06.2020 (арк. с.12 (зворот), том 1).

ОСОБА_17 звертався до поліції з приводу суперечки із сусідами щодо відновлення межі на земельних ділянках, яка мала місце 04.04.2020. За викликом на лінію 102 на місце подій по АДРЕСА_2 виїхав наряд поліції, поліцейські шляхом фотографування зафіксували наявність мотоблока на земельній ділянці. За результатами розгляду заяви щодо протиправних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 було встановлено відсутність ознак кримінального правопорушення, і матеріали відносно ОСОБА_2 направлено до Головного управління Дергеокадастру у Вінницькій області для прийняття ними остаточного рішення, оскільки орган поліції вбачав ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 53-1 КУпАП «Самовільне захоплення земельної ділянки». Крім того, Жмеринський ВП для врегулювання конфлікту було ініційовано виїзд комісії Жмеринської міської ради щодо відновлення меж земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером :01:003:0082. З приводу отриманих ОСОБА_18 тілесних ушкоджень 15.04.2020 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за частиною 1 статті 125 КК України. Вказане підтверджується даними листів Жмеринського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області вих. №4611/218/01-20 від 23.04.2020, вих.№5408/218/05-2020 від 28.04.2020. (арк. с. 14-15, том 1) і наданими на запит суду матеріалами перевірок №1612/2534.

У відповідь на звернення органу поліції щодо ознак адміністративного правопорушення від Головного управління Дергеокадастру у Вінницькій області надійшла відповідь, за змістом якої спори з приводу користування земельними ділянками вирішуються судом, що підтверджується наданими на запит суду матеріалами перевірки №1612/2534.

В матеріалах перевірки №1612/2534 Жмеринського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області знаходиться копія листа виконавчого комітету Леляцької сільської ради від 16.09.2019 №382, згідно з яким земельна ділянка по АДРЕСА_6 знаходиться в комунальній власності (не надана у власність та користування), фактичне користування земельною ділянкою здійснює ОСОБА_2 .

Згідно з актом від 25.10.2022 головний спеціаліст, юрисконсульт ОСОБА_19, головний спеціаліст відділу благоустрою міста УЖКГ Жмеринської міської ради ОСОБА_20, головний спеціаліст землеустрою управління земельних ресурсів, за участі представника ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_6 на момент огляду встановили наступне: на земельній ділянці, що надано на праві сервітутного користування ОСОБА_1 , її сусіди ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 засадили огородні культури: малину, картоплю, полуницю, дані рослини вийшли на територію сервітутного користування, що надано ОСОБА_1 . Зазначене підтверджується копією вказаного акта (арк. с. 239, том 2, арк. с. 60 (зворот), том 3).

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19.05.2022, яке залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду було стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 1000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 2500 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу. Моральна шкода є компенсацією за душевні страждання, яких позивач зазнала у зв`язка із діями ОСОБА_8 щодо виорювання без її дозволу наданої їй в особистий сервітут земельної ділянки та неможливості подальшого її використання за призначенням. Вказане підтверджується копією постанови апеляційного суду у справі № 130/1195/20 (арк.с. 17-19, том 3, арк.с. 63 (зворот)-69, том 3)

Вулиця Котовського в селі Мала Жмеринка була перейменована на вулицю Щаслива, що визнали всі учасники процесу.

5. Оцінка суду і норми права, застосовані судом

Згідно з частиною 1 статті 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Строк дії земельного сервітуту, що встановлюється договором між особою, яка вимагає його встановлення, та землекористувачем, не може бути більшим за строк, на який така земельна ділянка передана у користування землекористувачу (частина 2 статті 98 Земельного кодексу України)

Згідно з частинами 1, 2 статті 100 Земельного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (землекористувачем) земельної ділянки.

Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно (абзац 4 частини 2 статті 100 Земельного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 96 Земельного кодексу України (пункт е) землекористувачі зобов`язані дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Відповідно до частини 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до статті 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Згідно з частиною 1 статті 396 Цивільного кодекс України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 391 Цивільного кодекс України, яка розміщена у главі 29, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з пунктом 1.3. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року №376, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за №391/17686 (далі - Інструкція №376), чинної на дату виникнення спірних правовідносин, межовий знак - спеціальний знак встановленого зразка, яким закріплюється місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно з пунктом 1.2. Інструкції №376 встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних

точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

Згідно з пунктом 2.1. Інструкції №376 встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Отже, метою встановлення на земельній ділянки межових знаків є окреслення на місцевості межі певної земельною ділянки, щоб суміжні землекористувачі могли користуватися своїми ділянками належним чином, згідно з правилами добросусідства, і не порушуючи прав один одного. Для реалізації цієї мети і для оцінки порушень прав землекористувачів суміжними землекористувачами, не має правового значення, чи визначені ці межі тимчасовими межовими знаками чи межовими знаками встановленого зразка.

У ситуації, що розглядається, відсутність межових знаків саме встановленого зразка по межі сервітутної ділянки, не свідчить про те, що відповідачі добросовісно помилялися щодо меж сервітутної ділянки, оскільки за їх присутності були встановлені ці тимчасові межові знаки комісією міської ради, що свідчить про наявність видимих меж, тому відповідачі були обізнані з межами сервітутної ділянки і повинні були дотримуватися правил добросусідства і не створювати перешкод позивачу у користуванні сервітутною ділянкою.

У своїх показаннях усі відповідачі підтвердили, що обробляли землю біля будинку по АДРЕСА_2 протягом усього часу проживання там і висаджували городні культури аж до межі земельної ділянки, якою вони вважали межу стежки, яка була шириною менше одного метра. Між тим, ширина сервітутної ділянки становить 2, 5 метра, відтак ця сервітутна ділянка була сформована не лише за рахунок стежки, а й частково за рахунок землі, яку раніше обробляли відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , що підтвердила свідок ОСОБА_3 , і це вбачається з тих обставин, що земельна ділянка позивача була ще раніше надана їй у власність, а земля біля домоволодіння відповідачів є комунальною власністю. Відповідачі також підтвердили і те, що на момент, коли вони дізналися про встановлення сервітуту і його межі, які були винесені на місцевості згідно з актом від 15.04.2020, частина сервітутної ділянки уже була засадженою відповідачами городніми культурами.

Таким чином, дізнавшись про межі сервітуту, відповідачі повинні були усунути перешкоди у використанні сервітутної ділянки, які були ними створені раніше, оскільки згідно з приписами частини 2 статті 103 Земельного кодексу України вони, як землекористувачі, зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням, тобто не повинні чинити неприпустимий вплив. Таким неприпустимим впливом можна вважати засадження своєї ділянки до краю межі, через що внаслідок розростання городні культури перешкоджатимуть проходу і проїзду сервітутною ділянкою.

Однак, станом на момент складання акта від 25.10.2022 відповідачі не усунули створені ними перешкоди, що підтверджується даними акта, які відповідачами жодними доказами не спростовані.

Оскільки усі допитані у судовому засіданні свідки є зацікавленими у результатах провадження, зокрема, свідок зі сторони позивача є її сином, а свідки із сторони відповідачів - це самі відповідачі, і між сім`ями сторін тривалий час існують вкрай ворожі конфлікті відносини щодо користування суміжними земельними ділянками, то оцінюючи наявність підстав для задоволення позову щодо обставин, відносно яких свідки надали суперечливі показання, суд віддає перевагу доказами, які містяться у наявних у справі документах, що були оформлені різними посадовими особа, щодо яких жодна із сторін не заявила про упереджене ставлення до когось із учасників цієї справи, а також враховуються обставини, встановлені рішеннями судів, які набрали законної сили.

Отже, даними акта від 25.10.2022 підтверджується, що після того, як відповідачі вже були обізнані із правом позивача на сервітут і з межами сервітутної ділянки, ця ділянка все ще була засаджена городніми культурами станом на жовтень 2022, що підтверджує чинення позивачу перешкод у користуванні земельною ділянкою, які відповідачі самостійно не усунули, не зважаючи на те, що їм уже було відомо про те, що вони не мають брава обробляти цю ділянку і висаджувати на ній жодних культур. Крім того, факт обробітку сервітутної ділянки уже після повідомлення про сервітут підтверджується встановленими під час розгляду справи № 130/1195/20 обставинами щодо того, що на замовлення землекористувача ОСОБА_2 з відома інших відповідачів ОСОБА_8 здійснив виорювання сервітутної ділянки.

Суду не надано доказів оскарження відповідачами рішення міської ради про встановлення сервітуту, акта комісії від 25.10.2022 вони не оспорювали, не надали жодних письмових доказів на його спростування.

Відповідач ОСОБА_5 також є відповідальним за неусунення перешкод у користуванні сервітутною ділянкою, які створені засадженням городніми культурами, оскільки йому після подій 04.04.2020 достовірно стало відомо про встановлення сервітуту, і він є власником будинку, надав дозвіл на проживання у ньому іншим відповідачам, відтак є відповідальним за належне використання мешканцями його будинку прилеглої земельної ділянки нарівні з ними.

Постанова Вінницького апеляційного суду від 26.12.2022 у справі №130/1709/21, на яку посилалася відповідач у відзиві, не має преюдиційного значення для цієї справи, оскільки предметом позову були події 02.06.2021 на земельній ділянці, кадастровий номер №:01:003:0082, щодо викидання бур`яну на земельну ділянку, належну ОСОБА_1 на праві сервітутного користування та збиття позивача з ніг і падіння на землю. Крім того, згідно з частиною 7 статті 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Таким чином, порушення відповідачами норм земельного законодавства щодо правил добросусідства, внаслідок чого позивачу були спричинені перешкоди у користуванні сервітутною ділянкою, є доведеним вищевказаними доказами, що порушило право позивача на користування сервітутом.

Відповідно до частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Положеннями частини другої статті 23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, серед іншого, полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Визначаючи розмір суми, яка підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд враховує глибину душевних страждань позивача, яка є уразливою особою у зв`язку із похилим віком і наявністю інвалідності другої групи, поведінку відповідачів, які навіть не зважаючи на втручання поліції не привели свої дії у відповідність до норм добросусідства, з огляду на вимоги розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди, спричиненої неправомірними діями відповідачів, слід визначити в сумі 1000 гривень з кожного з відповідачів.

Вимоги позивача про зобов`язання відповідачів привести земельну ділянку у первісний стан шляхом звільнення її від усіх насаджених садово-городніх культур, задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано доказів щодо актуального стану сервітутної земельної ділянки станом на період часу, максимально наближеного до ухвалення рішення у справі, хоча тягар доказування цих обставин покладається саме на позивача. Судом не може бути покладено в основу рішення у цій справі акт півторарічної давності, враховуючи що стан насаджень на земельній ділянці може істотно змінюватися навіть в силу природних причин.

З наведених мотивів позов належить задовольнити частково і стягнути на користь позивача по 1000 (одній тисячі) гривень з кожного відповідача як відшкодування моральної шкоди. Решта позовних вимог задоволенню не підлягає.

6. Розподіл судових витрат між сторонами

Питання судових витрат буде вирішено судом окремо.

Керуючись статтями 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1000 (одну тисячу) гривень відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1000 (одну тисячу) гривень відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1000 (одну тисячу) гривень відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 1000 (одну тисячу) гривень відшкодування моральної шкоди.

У решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 21.02.2024.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 ;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 ;

ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 ;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 .

Суддя Юлія САЛДАН