Справа № 459/3519/23
Провадження № 2/459/652/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

24 січня 2024 року Червоноградський міський суд Львівської області в складі головуючого судді Мельникович М. В., з участю секретаря судового засідання Горощук А. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

У С Т А Н О В И В :

19.10.2023 представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 31242,79 грн, судових витрат у розмірі 2684 грн та 7000 грн витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 23.08.2017 між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» (банк) та відповідачем (позичальник) було укладено кредитний договір № Z70.928.76194 (Договір кредиту, кредитний договір). Відповідно до п.1.1 Кредитного договору Банк надавав Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 12100 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язувався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і комісіями згідно умов Договору кредиту та Додатками до даного договору, який є його невід`ємною частиною. Згідно п. п. 1.4 Договору кредиту за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 15,0000% річних від залишкової суми кредиту. Також, відповідно до п. п. 1.11 Договору кредиту за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за кредитне обслуговування щомісячно в розмірі, визначеному графіком щомісячних платежів. Банк на виконання умов Договору кредиту надав відповідачці грошові кошти у сумі 12100 грн. строком до 23.02.2019 , а позичальник відповідно зобов`язався повернути його разом іншими платежами (відповідно до «Графіку платежів») згідно з умовами цього Договору. Проте, позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку із чим станом на 03.12.2020 виникла заборгованість у розмірі 26496,4 грн. На підставі договору факторингу №12/90 від 03.12.2020 право грошової вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Профіт Капітал», у зв`язку з чим останній просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість за кредитом, а також 3% річних за користування кредитом в розмірі 975,48 грн та заборгованість за інфляційними витратами в розмірі 3770,91 грн.

Ухвалою від 14.11.2023 у справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду.

19.01.2024 сторони у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи, підтвердження чого міститься в матеріалах справи.

Представник позивача у позовній заяві просив здійснити розгляд даної справи у його відсутності, де також вказав, що проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач у судові засідання не з`являлася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце судового розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки), які повернулися до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Судові повістки скеровувалися судом на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, що підтверджується довідкою відділу реєстрації ЧМР №3050 від 01.11.2023 з Єдиного державного демографічного реєстру (а. с. 50). Заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав, про причини неявки не повідомляв. Також, відповідачем не було подано відзиву на позов.

Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Таким чином, суд вважає, що відповідач повідомлявся про розгляд справи належним чином.

Як передбачено ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки повне рішення виготовлено 23 січня 2024 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 19 січня 2024 року, датою ухвалення даного рішення є саме 23 січня 2024 року в силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 23 серпня 2017 року між ПАТ «Ідея Банк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Z70.928.76194, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 12100 гривень, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язався повернути його разом з процентними платежами згідно з умовами цього договору; кредит надано строком на 18 місяців (п.1.1., 1.2. кредитного договору) (надалі Кредитний договір) (а. с. 6 ).

Як зазначено в п.2.1 Кредитного договору позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 18 щомісячних внесках включно до 23 дня/числа кожного місяця, згідно Графіку щомісячних платежів. У п. 6 Кредитного договору наведено детальний Графік щомісячних платежів за кредитним договором, які сплачуються на транзитний рахунок № НОМЕР_1 .

В цей же день між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування шляхом підписання останньою заяви №Z70.928.76194 на приєднання до договору добровільного страхування життя № НПБ130800 від 23 травня 2014 року. Страховий платіж за договором становить: 1578,26 грн.

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачеві кредитні кошти на загальну суму 10 521,74грн., що підтверджується Ордером-розпорядженням №1 про видачу кредиту від 23.08.2017 (а. с. 12).

Із виписки по рахунку відповідача вбачається, що відповідачем було внесено кошти на повернення (погашення) кредиту у сумі 1010 грн, які були спрямовані наступним чином: 600,71 грн - погашення простроченого кредиту, 402,20 грн погашення прострочки по відсотках, 7,09 грн погашення процентів по угоді (а. с. 14).

Внаслідок порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, допустила прострочення повернення кредиту, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка згідно з довідкою-розрахунком ПАТ «Ідея Банк» станом на 03 грудня 2020 року склала 26494,4 грн. та яка складається з: 11499,29 грн. - заборгованість за основним боргом, 6067,31 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 8929,80 - заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями (а. с. 15).

Отже, відповідачем були порушені умови Кредитного договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів.

03 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» було укладено договір факторингу №12/90.

Відповідно до п.2.1 Договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал», а ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» прийняло права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» (а. с. 23 - 27).

Пунктом 5.1 Договору факторингу передбачено, що права вимоги, строк платежів по яких настав, а також ті, що виникнуть у майбутньому вважаються такими, що перейшли від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» в день підписання відповідного реєстру боржників, за умови виконання ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зобов`язань передбачених Договором факторингу, щодо розрахунків п. 4.1. цього договору.

Так, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зобов`язання за Договором факторингу виконав в повному обсязі та відповідно перерахував суму на користь АТ «Ідея Банк» (а. с. 31-32).

Як убачається з Реєстру боржників до даного Договору факторингу ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло права вимоги до відповідача ОСОБА_1 на суму 26496,4 грн, з яких: 11499,29 грн. - заборгованість за основним боргом, 6067,31 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 8929,8 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями (а. с. 29).

Відтак, до ТОВ«ФК «Профіт Капітал», починаючи з 03.12.2020 року відповідно до договору факторингу №12/90 перейшло право вимоги за договором № Z70.928.76194 від 23.08.2017 року, що укладений між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1

ТОВ «ФК «Профіт Капітал» 20.07.2023 року направило відповідачу ОСОБА_1 досудову вимогу № 363/2023 від 13.07.2023 року про повернення кредиту протягом 30 календарних днів з дати отримання вимоги за кредитним договором № Z70.928.76194 від 23.08.2017. Однак, дана вимога відповідачем виконана не була (а. с. 17-19).

Крім цього, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» здійснило нарахування за період з 03.12.2020 по 23.02.2022 року 3% річних на суму 975,48 грн та інфляційних витрат на суму 3770,91грн у зв`язку з неповерненням кредитної заборгованості за кредитним договором (а. с. 16).

Позивач просить стягнути вищевказану заборгованості з відповідача, оскільки вона ухиляється від виконання своїх зобов`язань та не погашає заборгованість.

При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 516 ЦК України визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу).

Судом установлено, що АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» право вимоги до ряду боржників, в тому числі і до відповідача.

Вказаний договір факторингу є дійсним та чинним, відомості про те, що він оскаржувався в судовому порядку відсутні.

Відтак, суд погоджується з доводами позовної заяви щодо переходу до ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал», як до нового кредитора, права вимоги до відповідача за кредитним договором.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.

За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом установлено, що між ПАТ «Ідея Банк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за яким ПАТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором.

Разом з тим, відповідач свої зобов`язання не виконала, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 26494,4 грн, яка складається з: 11499,29 грн - заборгованість за основним боргом, 6067,31 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 8929,80 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями.

Дослідивши матеріали справи, керуючись вищевказаними правовими нормами, суд дійшов до висновку, що з відповідача слід стягнути 11499,29 грн - заборгованість за основним боргом, 6067,31 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, що разом складають 17 566,60 гривень.

Щодо стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями суд зазначає наступне.

Так, відповідно до п. 1.10 Кредитного договору за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіка щомісячних платежів за кредитним договором.

Також в п. 2.1 Кредитного договору передбачено, що позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за кредитне обслуговування в 18 щомісячних внесках включно до 23 дня/числа кожного місяця згідно додатку №1 даного договору.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування передбачено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту.

Разом з цим, після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»).

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Наявна у справі копія кредитного договору № Z70.928.76194 від 23.08.2017 містить у п. 1.10 інформацію щодо послуг з обслуговування кредиту, зокрема, надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом, надання інформації по рахунку позичальника шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника тощо. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в термін та розмірі, визначених Графіком щомісячних платежів.

Отже, умовами Кредитного договору передбачено сплату позичальником щомісячної комісії за супроводження кредиту, яка складає 2,0500 % щомісячно від початкової суми кредиту та відповідно до графіку щомісячних платежів становить 248,05 грн/міс.

На думку суду, встановлення позивачу щомісячної плати за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно не відповідають приписам ЗУ ««Про споживче кредитування».

Аналогічна позиція викладене у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19.

Відтак, з врахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями за кредитним договором № Z70.928.76194 від 23.08.2017 у сумі 8929,80 грн, а тому такі вимоги до задоволення не підлягають.

Щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При вирішенні даного спору судом також враховуються положення статті 611 ЦК України, якими передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

У пункті 8.35 постанови від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц.

У пункті 8.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 зазначено, що «загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою».

При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Вказаний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та пункті 6.19 постанови від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16.

У даній справі позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період прострочення з 03 грудня 2020 року по 01 лютого 2022 року у сумі 975,48грн.

Суд вважає, що така вимога підлягає до часткового задоволення в сумі 570,20 грн, виходячи з такого розрахунку: 17 566,60 грн (сума боргу) * 395 днів *3%.

Вимога позивача про стягнення 3% річних у заявленій сумі до задоволення не підлягає, оскільки така розрахована виходячи із усієї суми заявлених позовних вимог, у задоволенні частини яких судом було відмовлено.

Окрім цього, позивач просив стягнути з відповідача в порядку ст. 625 ЦК України інфляційні витрати у розмірі 3770,91 грн за період з грудня 2020 року по лютий 2022 року.

Суд дійшов до висновку, що дана позовна вимога також підлягає до часткового задоволення в сумі 2 186,79 грн, виходячи в наступного розрахунку:

Період розрахункуВраховано індекси інфляції, за періодСукупний індекс інфляціїСума боргуСума боргу з урахуванням інфляціїІнфляційні нарахування
01.12.2020 - 01.02.2022Грудень 2020 - Січень 2022112,449%17 566,6019 753,392 186,79
Разом2 186,79

Аналогічно, нараховані інфляційні втрати позивачем в сумі 3770,91 грн до задоволення не підлягають, оскільки були розраховані, виходячи із усієї суми заявлених позовних вимог, у задоволенні частини яких судом було відмовлено.

Отже, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 20 323,59 грн, з яких заборгованість за основним боргом у розмірі 11499,29 грн, заборгованість за відсотками у розмірі 6067,31 грн, 3% річних за користування кредитом у розмірі 570,20 грн та заборгованість за інфляційними витратами у розмірі 2 186,79 грн.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої-третьої статті 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

На підтвердження виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) суду надано договір про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28 вересня 2021 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» та адвокатським об`єднанням «Правовий Діалог», додаткову угоду № 6 від 12 червня 2023 року до договору про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28 вересня 2021 року, акт № 16 прийому-передачі Реєстру боржників від 12 червня 2023 року за договором про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28 вересня 2021 року, акт № 1 прийому-передачі наданої правової допомоги від 11 вересня 2023 року, наказ (розпорядження) № ПД000000002 від 13 серпня 2021 року про прийняття на роботу ОСОБА_2 та платіжну інструкцію № 265 від 14 вересня 2023 року.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Враховуючи вищевикладене, складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи та витрачений час (адвокат не приймав участь у судових засіданнях), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та з врахуванням того, що позов задоволено частково, суд вважає за необхідне зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 4000 гривень.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1745, 96 грн (з розрахунку 20 323,59 / 31242,79 х 2 684 = 1745, 96).

Керуючись статтями 512, 514, 526, 1054 ЦК України, статтями 10-13, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю ««Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія ««Профіт Капітал»» 20 323,59 грн (двадцять тисяч триста двадцять три) гривні 59 копійок заборгованості за кредитним договором № Z70.928.76194 від 23.08.2017, з яких: заборгованість за основним боргом у розмірі 11 499,29 грн; заборгованість за відсотками у сумі 6067,31 грн; 3% річних за користування кредитом у сумі 570,20 грн; заборгованість за інфляційними витратами у розмірі 2 186,79 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» судовий збір в сумі 1745 (одна тисяча сімсот сорок п`ять) гривень 96 копійок та 4000 (три тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач може оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 24.01.2024.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (, 04071, м. Київ, вул. Набережно-Лугова, 8).

Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ).

Суддя: М. В. Мельникович