Провадження №2/463/73/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Гирич С. В.

за участю секретаря судового засідання Назара Р.М.

представника відповідача ОСОБА_1

в місті Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Нор Надія Миколаївна, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Максимів Людмили Данилівни про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в :

представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання недійсним заповіту ОСОБА_4 , що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Максимів Людмилою Данилівною.

Позивач в судові засідання за викликом неодноразово не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причин неявки не повідомила, явки представника не забезпечила.

Заслухавши думку представника відповідача, оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ч.3 ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, зокрема, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи 22.11.2023, 25.01.2024 у встановленому законом порядку, зокрема і через представника, проте до суду ні позивач, ні представник позивача неодноразово не з`явились, причин неявки в судові засідання не повідомили, достовірно знаючи про перебування на розгляді суду справи, ходом розгляду такої не цікавляться.

Згідно позиції Верховного Суду, висловленої у справі №658/1141/18 від 21.09.20220 року, системний аналіз норм п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Відповідно до зазначеного вище, повторна неявка позивача в судове засідання, незалежно від поважності її причин, дає суду підстави залишити позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Таким чином, зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами, щоб не допустити затягування розгляду справи. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2021 року у справі № 465/6555/16-ц (провадження №61-9020ев21), постанові Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі № 558/9/18 (провадження №61-13892в20).

Згідно положень п.1 ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Частиною 1 ст.131 ЦПК України, передбачено обов`язок учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

А також, згідно ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Таким чином, згідно з вимогами ЦПК України, суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Разом із тим, як уже було зазначено вище з посиланням на відповідні правові позиції Верховного Суду, які є усталеними із цього питання, обставина щодо поважності причин повторної (не першої) неявки представника позивача чи Позивача до суду не має правового значення при вирішенні питання про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки останній не був позбавлений можливості подати клопотання про розгляд справи у його відсутності. Крім того, позивач не був позбавлений можливості забезпечити участь іншого представника у розгляді справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Каракуця проти України», заява №18986/06, від 16 лютого 2017 року).

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі "Осман проти Сполученого королівства" та від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Таким чином, оскільки позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала, ходом розгляду справи не цікавиться, суд вважає, що слід залишити позов без розгляду.

Керуючись 257 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Нор Надія Миколаївна, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Максимів Людмили Данилівни про визнання заповіту недійсним - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного суду. Учасник справи якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду згідно ст.354 ЦПК України.

Суддя Гирич С. В.