Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.02.2024 Справа №607/22298/23 Провадження №2/607/273/2024

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Кунець Н.Р.

за участі секретаря судового засідання Ковбасюк М.В.

представника позивача прокурора Околіт О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області цивільну справу за позовом керівника Тернопільської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Тернопільської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Комунальне некомерційне підприємство «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» про відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, -

ВСТАНОВИВ:

14.11.2023 керівник Тернопільської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі в особі Національної служби здоров`я України, Тернопільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Комунальне некомерційне підприємство «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» звернувся в суд із позовом до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Тернопільською окружною прокуратурою з`ясовано, що 10.02.2023 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000448 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Органом досудового розслідування встановлено, що 10.02.2023 близько 20:00 водій ОСОБА_1 , керував технічно-справним автомобілем «Volkswagen» Jetta р.н. НОМЕР_1 та рухався без пасажирів та вантажу смугою руху по вул. Текстильна, в напрямку просп. Злуки, із швидкістю 60 км/год., чим порушив вимоги п. 12.4 ПДР України. Під час руху водій ОСОБА_1 не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб мати змогу своєчасно реагувати на її зміну та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, чим порушив вимоги п. 2.3. (б, д) ПДР України. В цей час проїзну частину дороги вул. Текстильна, поблизу державної пожежно-рятувальної частини №3, що за адресою вул. Текстильна, 18, м. Тернопіль, поза межами пішохідного переходу, зліва - направо відносно руху автомобіля «Volkswagen» Jetta р.н. НОМЕР_1 перебігав потерпілий ОСОБА_2 . Маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода ОСОБА_2 , який рухався перед автомобілем «Volkswagen» Jetta р.н. НОМЕР_1 , водій ОСОБА_1 , в порушення вимог п. 12.3 ПДР України, не вжив своєчасно заходів до зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до повної зупинки, щоб дати дорогу пішоходу, а вчинив наїзд на нього переднім правим краєм транспортного засобу. У результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_2 спричинено травму нижньої кінцівки у виді закритих переломів латеральної (зовнішньої) кісточки і середньої третини діафізу (тіла) малогомілкової кістки та медіальної (внутрішньої) кісточки великогомілкової кістки з підвивихом стопи назовні, які у своєму клінічному перебігу супроводжувались тривалими (більш 21 дня) розладом здоров`я і за цією ознакою належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості (п.п. 2.2.1 і 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» - МОЗ України, Київ, 1995). Порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням потерпілому ОСОБА_2 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 14.09.2023 у справі № 607/6676/23, ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, а кримінальне провадження №0000448, внесене до ЄРДР від 10.02.2023 за даним фактом закрито на підставі ст. 46 КК України.

Згідно інформації КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги», потерпілий ОСОБА_2 , з 10.02.2023 по 01.03.2023 перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні вказаного медичного закладу. Вартість затрат на його лікування та перебування становить 28 766, 64 грн. Зокрема, вартість лікування за рахунок коштів НСЗУ (державний бюджет) становить 23 187, 29 грн, а за рахунок коштів місцевого бюджету - 5 579, 35 грн.

Після набрання чинності ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 14.09.2023 у справі № 607/6676/23, уповноваженим органом, а саме Тернопільською міською радою, Національною службою здоров`я України, а також КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» не вжито жодних заходів, в тому числі представницького характеру, щодо стягнення затрачених коштів на лікування потерпілого від злочину, внаслідок чого не надходять кошти до державного та міського бюджетів, а відтак в даному випадку порушуються інтереси держави в галузі охорони здоров`я та забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій,

З огляду на зазначене, керівник Тернопільської окружної прокуратури просить суд позов задовольнити та стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь держави в особі Національної служби здоров`я України кошти, витрачені на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 в розмірі 23 187,29 грн, які перерахувати в дохід державного бюджету та на користь держави в особі Тернопільської міської ради кошти, витрачені на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 в розмірі 5 579,39 грн, які перерахувати в дохід міського бюджету, а також, судові витрати.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.12.2023 відкрито провадження у справі та постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

28.12.2023 судом зареєстровано відзив на позов поданий відповідачем ОСОБА_1 , в якому останній вказує, що позовні вимоги не визнає, як і не визнає заявленого розміру витрат на лікування ОСОБА_2 та вважає, що наведені доводи і вимоги позивачів, щодо належної обґрунтованості розміру витрат на лікування у зазначеному розмірі є безпідставними, необґрунтованими та в належний спосіб не доведеними. Так, відповідач вважає, що прокурор не може представляти інтереси Тернопільської міської ради, оскільки остання являється органом місцевого самоврядування, а не органом держави, а тому прокурор є неналежним представником. Крім того, на переконання відповідача Національна служба здоров`я України є неналежним позивачем у справі, так як долучений до матеріалів справи Договір № 1012-Е123-Р000 «Про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій» укладений між Національною службою здоров`я України та КНП «Тернопільської міської комунальної лікарні швидкої допомоги» не підписаний його сторонами, а відтак є нечинним, неукладеним та відповідно не може судом братись до уваги у своїх висновках при ухваленні рішення по даній справі. Окрім цього, відповідач звертає увагу, що позивачем не надано ні письмових чи електронних медичних документів потерпілого ОСОБА_2 , які б засвідчували про його перебування на стаціонарному лікуванні у лікувальному медичному закладі охорони здоров`я, ні виписки із історії хвороби потерпілого ОСОБА_2 , ні листа призначень медикаментів, ні доказів про надання даним медичним закладом на лікування потерпілого ОСОБА_2 , медичних препаратів чи використання для його лікування і обстеження медичних приладів за рахунок медичного закладу. Не надано також жодного Розпорядження медичного закладу про те, що саме пацієнтам даного медичного закладу за рахунок даного закладу за час стаціонарного лікування у ньому надавались потерпілому ОСОБА_2 певні послуги за рахунок закладу, наприклад: проживання із визначення вартості ліжко-місця в день, харчування із визначення кількості страв, його разовості в добу та їх вартості, чи інших послуг. Невідомо чи в розрахунок цих витрат на стаціонарне лікування входить нарахування на заробітну плату медичного персоналу, чи входять витрати на лабораторні дослідження, чи входить амортизація на матеріали, оснащення, інвентар, чи входить оплата послуг, в тому числі комунальних, чи входять витрати на теплопостачання та водопостачання, і витрати на електроенергію; чи входять якійсь інші витрати, якщо так то з якого розрахунку і т.д. А відтак на переконання відповідача позивачем не доведено в належний спосіб, що внаслідок його неправомірних дій потерпілий ОСОБА_2 по отриманих ним тілесних ушкоджень проходив стаціонарне лікування у відділенні КНП з 10.02.2023 по 01.03.2023 та що даним лікувальним медичним закладом охорони здоров`я здійснено витрати на лікування потерпілого на загальну суму 28 766,64 грн, оскільки до матеріалів справи не долучено жодного чіткого розрахунку витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_2 а тому невідомо, на що саме були витрачені кошти лікувальним медичним закладом. Також, звертає увагу, що його цивільно-правова відповідальність, як водія транспортного засобу учасника ДТП, була застрахована в ПрАТ «Страхова група «ТАС», а тому обов`язок відшкодування витрат, пов`язаних зі стаціонарним лікуванням потерпілого ОСОБА_2 у лікувальному медичному закладі охорони здоров`я покладено саме на ПрАТ «СГ «ТАС», і відповідна позовна вимога про стягнення розміру відшкодування на лікування потерпілого має бути пред`явлена саме до ПАТ «СГ «ТАС». Відповідач зауважує, що у поданій позовній заяві не зазначено і не додано до неї жодних належних і допустимих доказів існування та державної реєстрації лікувального медичного закладу охорони здоров`я КНП «ТМКЛШД» та доказів приналежності його до Тернопільської міської ради і його перебування в державній власності. На підставі викладеного просить суд залучити до участі у справі у якості співвідповідача ПрАТ «СГ «ТАС» та замінити його неналежного відповідача на належного ПрАТ «СГ «ТАС» та відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача - прокурор Тернопільської обласної прокуратури Околіт О.П. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи був неодноразово повідомлений належним чином, що підтверджується довідками телефонограмами складеними секретарем судового засідання. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не подавав.

Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 223 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів.

Суд, заслухавши пояснення прокурора, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до висновку про доцільність задоволення вимог, виходячи з наступного.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.09.2023 у справі №607/6676/23 встановлено, що 10.02.2023 близько 20:00 водій обвинувачений ОСОБА_1 , керував технічно-справним автомобілем «Volkswagen» Jetta р.н. НОМЕР_1 та рухався без пасажирів та вантажу смугою руху по вул. Текстильна, в напрямку просп. Злуки, із швидкістю 60 км/год., чим порушив вимоги п. 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 із змінами та доповненнями (далі - ПДР). Під час руху водій ОСОБА_1 не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб мати змогу своєчасно реагувати на її зміну та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, чим порушив вимоги п. 2.3. (б, д) ПДР України. У цей час проїзну частину дороги вул. Текстильна, поблизу державної пожежно-рятувальної частини №3, що за адресою вул. Текстильна, 18, м. Тернопіль, поза межами пішохідного переходу, зліва - направо відносно руху автомобіля «Volkswagen» Jetta р.н. НОМЕР_1 перебігав потерпілий ОСОБА_2 . Маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода ОСОБА_2 , який рухався перед автомобілем «Volkswagen» Jetta р.н. НОМЕР_1 , водій ОСОБА_1 , в порушення вимог п. 12.3 ПДР України, не вжив своєчасно заходів до зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до повної зупинки, щоб дати дорогу пішоходу, а вчинив наїзд на нього переднім правим краєм транспортного засобу. У результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_2 спричинено травму нижньої кінцівки у виді закритих переломів латеральної (зовнішньої) кісточки і середньої третини діафізу (тіла) малогомілкової кістки та медіальної (внутрішньої) кісточки великогомілкової кістки з підвивихом стопи назовні, які у своєму клінічному перебігу супроводжувались тривалими (більш 21 дня) розладом здоров`я і за цією ознакою належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості (п.п. 2.2.1 і 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» - МОЗ України, Київ, 1995). Порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням потерпілому ОСОБА_2 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Вказаною ухвалою ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, а кримінальне провадження № 0000448 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.02.2023 за даним фактом закрити, у зв`язку із примиренням обвинуваченого з потерпілим. Дана ухвала суду набрала законної сили 22.09.2023.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно відповіді КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» № 1462 від 09.10.2023 на запит Тернопільської окружної прокуратури № 421 від 05.10.2023, на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КНП ТМКЛШД перебував ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 10.02.2023 по 01.03.2023 з діагнозом: закритий уламковий перелом медіальної та латеральної кісточки правого г/с суглобу зі зміщенням відламків. (Операція 21.02.2023 Відкрита репозиція з МОС LCP пластиною перелому правого г/с суглобу. Відкрита репозиція перелому медіальної кісточки 2-ма К-спицями) Кількість ліжко днів - 19 х1413,64=26859,16 Національної служби здоров`я України 21279,81 грн. Міський бюджет- 5579,35 грн.

Для лікування хворого за кошти лікарні використано: загальний аналіз крові №1 = 133; загальний аналіз сечі №1 = 82; біохімічний аналіз крові №2 x 228 = 456; коагулограма №1 = 157; аналіз калу на яйця глистів №1 = 123; ЕКГ №1 = 99; шприц 20.0 - №1 шт. = 4,60; пробірки 6,0 2 шт. х 3,85 = 7,70; пробірка 4,0 1 шт. = 3,65; пробірка 4,5 + цитрат натрію 1 шт. = 4,51; диклфенак 3.0 - 4 амп. Х 6,48 = 25,92; бинт гіпсовий 20 2 шт. х 33 = 66; глікостерил 500 - 2 шт. х 27,37 = 54,74; ібупрофен 400 - 26 таб. х 0,53 = 14,84; парацетамол 500 - 22 шт. х 0,32 = 7,04; ібупрофен 400 - 30 шт. х 0,53 = 15,90; цефтріаксон 1.0 6 амп. х 37,68 = 226,08; дексаметазон 8 мг - 3 х 12,60 = 37,80; дексаметазон 4 мг - 1 = 6,30; шприц 5.0 - 6 шт. x 2 = 12; цефалексин 25 мг - 6 таб. х 1.30=7,80; стержні до АЗФ 4 мм - 4 шт. х 35,49 = 141,60; УЗД ОЧП - 1 шт. =221.

За кошт хворого: Фленокс 0.4 - 11 шт.; комплект імплантів для остеосинтезу зовнішньої та внутрішньої щиколоток 1;

Вартість лікування: медикаменти - 636,48; обстеження 1271; Ліжко-дні 26 859,16 грн, всього: 28 766,64 грн, з них кошти на Національної служби здоров`я України 23 187,29 грн, міський бюджет 5 579,35 грн.

Фінансування КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» у 2022 році здійснювалося Національною службою здоров`я України (далі - НСЗУ) за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом оплати наданих лікарнею медичних послуг за програмами медичних гарантій відповідно до укладеного між КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» та НСЗУ Договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій №1012-Е123-Р000. Кошти перераховуються НСЗУ безпосередньо на рахунок лікарні.

Частина коштів, зокрема на фінансування комунальних послуг лікарні, виділялася з міського бюджету.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Комунальне некомерційне підприємство «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» є юридичною особою комунальною організацією, що здійснює такі види діяльності: діяльність лікарняних закладів (основний); загальна медична практика. Органом управління та засновником є Тернопільська міська рада.

Тернопільська міська рада є органом місцевого самоврядування, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 02.11.2023.

Рішенням Тернопільської міської ради від 25 жовтня 2019 року № 7/39/131 «Про внесення змін в рішення міської ради від 28 липня 2017 року №7/16/20 «Про реорганізацію міських комунальних лікувальних закладів» внесено зміни в додатки до рішення міської ради від 28 липня 2017 року №7/16/20 «Про реорганізацію міських комунальних лікувальних закладів» та викладено статути комунальних некомерційних підприємств у новій редакції.

Статутом КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги», затвердженого рішенням Тернопільської міської ради від 25 жовтня 2019 року № 7/39/131, визначено, що підприємство є об`єктом комунальної власності Тернопільської міської ради. Власником, засновником та органом управління Підприємством виступає Тернопільська міська рада.

З відомостей із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 02.11.2023 вбачається, що Національна служба здоров`я України є органом державної влади.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Повноваження прокурора у спірних правовідносинах визначено, зокрема, Конституцією України та Законом України «Про прокуратуру».

Відповідно до ч. 3 ст. 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

За приписами ч. 4 ст. 56 ЦПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України, прокуратура України становить єдину систему, на яку покладається, у тому числі, представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Підставою представництва прокурором інтересів держави у суді відповідно до ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» є не здійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з п. 76 постанови від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону № 1697-VІІ прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. При цьому поняття «компетентний орган у цій постанові вживається в значенні органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (п. 27 зазначеної постанови).

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЗУ «Основи законодавства про охорону здоров`я» фінансове забезпечення охорони здоров`я може здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, коштів юридичних та фізичних осіб, а також з інших джерел, не заборонених законом.

Кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, призначені на охорону здоров`я, використовуються, зокрема, для забезпечення медичної та реабілітаційної допомоги населенню, фінансування державних цільових і місцевих програм охорони здоров`я та фундаментальних наукових досліджень у цій сфері (ч. 3 ст. 18 ЗУ «Основи законодавства про охорону здоров`я»).

Як встановлено судом, Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої медичної допомоги є комунальним некомерційним підприємством Тернопільської міської ради.

Згідно з п.1.4 Статуту КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги»», затвердженого рішенням Тернопільської міської ради №7/39/13 від 25.10.2019, засновником і власником КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги є Тернопільська міська рада. Підприємство підзвітне засновнику.

Відповідно до п.8.3 Статуту, джерелами формування майна підприємства є кошти місцевого бюджету.

Отже, лікарня є юридичною особою публічного права, неприбутковою організацією, бюджетним закладом охорони здоров`я, тому саме Тернопільська міська рада виступає позивачем, а КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» - третьою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних інших медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій.

Тобто, послуги КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги», пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, оплачено НСЗУ, як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України.

Механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою «Реалізація програми державних гарантій медичного обслуговування населення» (КПКВК 2308060) визначено Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті на реалізацію програми державних гарантій медичного обслуговування населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 № 1086.

НСЗУ є розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми.

У даній справі, звертаючись до суду з даним позовом відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру», частини четвертої статті 56 ЦПК України, прокурор обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, визначив, у чому полягає порушення інтересів держави, та визначив органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Як зазначив прокурор, впродовж тривалого часу ні Тернопільською міською радою, ні НСЗУ, ні комунальним закладом охорони здоров`я, з моменту завершення лікування потерпілого не вживались заходи щодо стягнення в установленому порядку витрат понесених на лікування останнього, чим порушуються інтереси держави внаслідок ненадходження таких коштів до державного та міського бюджету, що є підставою для представництва прокурором цих інтересів у суді.

У постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 (провадження № 12-72гс19) Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що сам факт незвернення до суду ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини (пункт 6.43).

Так, на запит керівника Тернопільської окружної прокуратури № 50-86-10513ВИХ-23 від 13.10.2023, виконавчий комітет Тернопільської міської ради повідомив, що Тернопільською міською радою позовна заява щодо стягнення з ОСОБА_1 витрат, понесених на лікування потерпілої від злочину ОСОБА_2 не подавалась. Також зазначив, що Тернопільська міська рада не заперечує щодо подання Тернопільською окружною прокуратурою позову в інтересах держави в особі Тернопільської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування витрат понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, що слідує з відповіді №23272-Ю/2023 від 18.10.2023.

Також, на запит керівника Тернопільської окружної прокуратури № 50-86-10512ВИХ-23 від 13.10.2023, НСЗУ повідомив, що відповідно до норм Положення про Національну службу здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 № 1101 НСЗУ не наділено повноваженнями представляти інтереси держави у справах про відшкодування коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від злочину. Одночасно НСЗУ не заперечує щодо звернення до суду в інтересах держави із цивільним позовом Тернопільською окружною прокуратурою та готова до співпраці в межах повноважень, що вбачається із відповіді від 20.10.2023.

Крім цього, 03.11.2023 Тернопільська окружна прокуратура звернулася із листом № 50-86-11269ВИХ-23 до Тернопільського міського голови Надала С. та листом № 50-86-11275ВИХ-23 до НСЗУ, у яких повідомила, що Тернопільською окружною прокуратурою, з метою захисту інтересів держави в особі Тернопільської міської ради та НСЗУ будуть вживатися заходи представницького характеру шляхом пред`явлення позовної заяви до суду до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, на загальну суму 28 766, 64 грн, з яких 23 187,29 на користь НСЗУ та 5 579,35 грн на користь Тернопільської міської ради.

За наведених вище обставин, суд відхиляє посилання відповідача на відсутність у прокурора повноважень на звернення до суду з даним позовом та вважає, що звернення прокурора в інтересах держави в особі Тернопільської міської ради та НСЗУ є правомірним, оскільки здійснене з метою захисту інтересів держави в бюджетній сфері, оскільки Тернопільської міської ради та НСЗУ належним чином не здійснюють свої повноваження щодо стягнення витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення в КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги».

Щодо відшкодування витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення в КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

Питання відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину, врегульовано ст. 1206 ЦК України, Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993.

Особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину (ст. 1206 ЦК України).

За змістом наведеної норми матеріального права обов`язок відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, покладається саме на винну особу, яка вчинила цей злочин, і заподіяла шкоду здоров`ю потерпілої, як умисними, так і необережними діями.

Таким чином, законодавець відмежовує поняття витрат на лікування потерпілого від злочину та інституту шкоди, відповідальність за заподіяння якої не завжди покладається на винну особу.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993.

Сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування.

Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» постановлено звернути увагу судів на те, що відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування.

Пунктом 3 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545 встановлено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора.

У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами.

Згідно вказаного Порядку сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого форма 003 (у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу.

Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.

Згідно зі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 14.09.2023 у справі № 607/6676/23 встановлено, що порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням потерпілому ОСОБА_2 тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Вказаною ухвалою також встановлено характер пошкоджень отриманих ОСОБА_2 .

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» з 10.02.2023 по 01.03.2023 з діагнозом: закритий уламковий перелом медіальної та латеральної кісточки правого г/с суглобу зі зміщенням відламків, що підтверджується довідкою КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» № 1462 від 09.10.2023.

Вартість лікування, відповідно до довідки наданої лікувальним закладом, по фактичним витратам склала, без вартості медикаментів, придбаних хворим за власні кошти, виходячи з вартості одного ліжко-дня в травматологічному відділенні за попередніми даними: 19 х1413,64 грн = 28 766,64 грн, з яких 23 187,29 грн кошти Національної служби здоров`я України, 5 579,35 грн міський бюджет.

Відповідачем ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження того, що ним відшкодовано в добровільному порядку витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого ОСОБА_2 у вказаній сумі та/або в іншій сумі, яку б він вважав правильною, тому доводи відповідача про неналежність довідки лікувального закладу, як доказу понесених витрат, є безпідставними.

Розрахунок витрат на лікування потерпілого був визначений відповідно до встановленого законом порядку та наведений у відповідному розрахунку бухгалтерії лікувального закладу.

Доказів на спростування розміру таких витрат відповідачем суду не надано.

Відтак, враховуючи, що внаслідок винних дій ОСОБА_1 , потерпілий ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги», яка витратила отримані від НСЗУ державні (бюджетні) кошти при наданні медичних послуг на підставі Договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, укладеного між НЗСУ (замовник) та КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги», при цьому витрати на його лікування склали 28 766,64 грн, які не відшкодовані, що свідчить про порушення інтересів держави, за захистом яких до суду звернулася керівник Тернопільської окружної прокуратури, а тому, суд вважає, що дані кошти, підлягають до стягнення із ОСОБА_1 , а саме, 23 187,29 грн в користь держави в особі Національної служби здоров`я України та зарахувати до Державного бюджету України, а кошти в сумі 5 579,35 грн стягнути в користь держави в особі Тернопільської міської ради та зарахувати до міського бюджету.

Щодо тверджень відповідача, що тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у даній справі, то суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: управління закладами освіти, охорони здоров`я, культури, фізкультури і спорту, оздоровчими закладами, які належать територіальним громадам або передані їм, молодіжними підлітковими закладами за місцем проживання, організація їх матеріально-технічного та фінансового забезпечення (ч. 1 ст. 32 Закону України «Про місцеве самоврядування»).

Згідно зі статтею 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961-IV.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону №1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності стаття 3 Закону № 1961-IV визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 цього Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV, страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Враховуючи наведене вище, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам (потерпілим) унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Отже, витрати лікувального закладу на лікування потерпілого від злочину не можуть бути відшкодовані за договором обов`язкового страхування страховою компанією.

Такого по суті висновку дійшов суд касаційної інстанції під час касаційного розгляду справи № 6-20740св13.

З огляду на вищевикладене, посилання відповідача на необхідність відшкодування витрат на лікування потерпілих страховою компанією, суд вважає безпідставним, а тому клопотання відповідача про залучення у справі співвідповідача та заміну неналежного відповідача до задоволення не підлягає.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,).

Враховуючи вищевикладене, суд керуючись своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку, що позов керівника Тернопільської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Тернопільської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Комунальне некомерційне підприємство «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» про відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, підлягає до задоволення у повному обсязі.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_1 на користь Тернопільської обласної прокуратури, слід стягнути 2684,00 грн сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 81, 89, 244, 263, 268, 352-355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов керівника Тернопільської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Тернопільської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Комунальне некомерційне підприємство «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» про відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави в особі Національної служби здоров`я України кошти витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в лікувальному закладі КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» в сумі 23 187 (двадцять три тисячі сто вісімдесят сім) грн 29 коп., які перерахувати в дохід державного бюджету за наступними реквізитами: отримувач коштів: ГУК у Терн.обл./тг м.Терноп./24060300, код отримувача (код ЄДРПОУ) 37977599, банк отримувача: Казначейство України, рахунок отримувача: UA0019751, код класифікації доходів: 24060300 «Інші надходження», призначення платежу витрати на лікування потерпілого ОСОБА_2 .

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави в особі Тернопільської міської ради кошти витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в лікувальному закладі КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» в сумі 5 579 (п`ять тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять) грн 39 коп., які перерахувати в дохід міського бюджету за наступними реквізитами: отримувач коштів: ГУК у Тернопільській області/тг м. Тернопіль/24060300, код отримувача (код ЄДРПОУ) 37977599, банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.), рахунок отримувача: UA0019751, код класифікації доходів до бюджету: 24060300 «Інші надходження», призначення платежу відшкодування витрат за стаціонарне лікування потерпілих внаслідок злочину.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Тернопільської обласної прокуратури 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 20.02.2024

Реквізити сторін:

Позивач: Керівник Тернопільської окружної прокуратури, адреса місцезнаходження: бульв. Шевченка, 7, м. Тернопіль, 46001 в особі Національної служби здоров`я України, , адреса місцезнаходження: вул. Степана Бандери, 19, м. Київ, 04073, Тернопільської міської ради, , адреса місцезнаходження: вул. Листопадова, 5, м. Тернопіль, 46001.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Комунальне некомерційне підприємство «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги», , адреса місцезнаходження: вул. Шпитальна, 2, м. Тернопіль, 46001.

Головуючий суддяН. Р. Кунець