ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1404/24
провадження № 2-о/753/145/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2024 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Трусова Т. О., вивчивши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Дарницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про усиновлення дитини,

В С Т А Н О В И В:

17.01.2024 ОСОБА_1 (далі також - заявник) звернувся до Дарницького районного суду міста Києва із заявою окремого провадження про усиновлення неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - дочки його дружини ОСОБА_2 .

За результатами дослідження матеріалів заяви суддя встановив, що справа не підсудна Дарницькому районному суду міста Києва і має бути передана на розгляд Білоцерківському міськрайонному суду Київської областіз таких підстав.

Відповідно до положень частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності чи відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (частина третя статті 294 ЦПК України).

Відповідно до статті 310 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) заява про усиновлення дитини або повнолітньої особи, яка не має матері, батька або була позбавлена їхнього піклування, подається до суду за місцем їх проживання.

Для вирішення питання підсудності справи про усиновлення дитини місце її проживання необхідно визначати з урахуванням відповідних положень Цивільного і Сімейного кодексів України (далі - ЦК України, СК України) та інших нормативно-правових актів, які регулюють такі правовідносини.

Згідно з частиною другою статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування та з 16 років виїхати за межі України (частина третя статті 313 ЦК України).

Частиною третьою статті 160 СК України передбачено, що якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» батьки або інші законні представники зобов`язані задекларувати або зареєструвати місце проживання (перебування) новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження.

У разі коли місце проживання батьків або інших законних представників дитини задекларовано/зареєстровано за однією адресою, згода іншого з батьків або законних представників не надається (пункт 18 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265, далі - Порядок).

Особи, які досягли 14-річного віку, самостійно подають заяву про реєстрацію місця проживання (перебування) (пункт 31 Порядку)

Дитина віком від 14 років самостійно декларує місце свого проживання за місцем проживання батьків чи одного з них без їх згоди. Дитина самостійно декларує місце свого проживання за адресою іншого житла, ніж місце проживання батьків чи законних представників, за згодою батьків чи законних представників чи одного з них (пункт 14-15 Порядку).

Аналіз наведених правових норм в їх системній сукупності з положеннями сімейного законодавства, які регулюють особисті немайнові права і обов`язки батьків та дітей, та покладають на батьків основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, свідчить про те, що по досягненню чотирнадцяти років дитина може самостійно обрати, з ким із батьків їй проживати, а право такої дитини на обрання собі іншого місця проживання, ніж місце проживання батьків чи законних представників, може бути реалізоване лише за згодою батьків чи законних представників чи одного з них.

Водночас цивільний процесуальний закон установлює загальне правило, відповідно до якого позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 27 ЦПК України).

Виключення з цього правила визначають норми статей 28-30 ЦПК України, проте таких виключень для справ про усиновлення законодавець не передбачив.

Наведене дає підстави для висновку, що місцем проживання дитини в розумінні статті 310 ЦПК України є місце проживання, зареєстроване у встановленому законом порядку.

У заяві зазначено, що заявник, його дружина ОСОБА_2 , їх спільна дитина та дочка дружини ОСОБА_3 проживають у АДРЕСА_1 , проте за інформацією електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» за вказаною адресою ніхто не зареєстрований.

З доданих до заяви документів вбачається, що місце проживання матері дитини ОСОБА_2 зареєстроване у АДРЕСА_2 , а відтак наявні обґрунтовані підстави вважати, що дитина теж зареєстрована за вказаною адресою.

За таких обставин правові підстави для визначення підсудності заяви Дарницькому районному суду м. Києва відсутні.

Згідно з нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини» інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у пункті 1 статті 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

За приписами пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, зокрема, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Отже ураховуючи, що справа не підсудна Дарницькому районному суду м. Києва, наявні підстави для її передачі за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Керуючись статтями 27, 31, 258-261, 273, 310, 353 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Дарницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про усиновлення дитини передати за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на ухвалу суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Роз`яснити позивачеві, що передача справи до іншого суду здійснюється не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження ухвали суду, а в разі подання скарги, не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Суддя:

Ухвала підписана суддею 24.01.2024.