Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

26 січня 2024 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді - Якимець О. І.,

за участю секретаря судового засідання - Карпишиної К. С.,

учасники справи не з`явились,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про визнання недійсним з моменту укладення полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд із позовом до відповідача у якому просить визнати недійсним з моменту укладення полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладений між сторонами 13 вересня 2022 року № ЕР-211040988.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 13.09.2022 між позивачем та відповідачем укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-211040988, відповідно до якого забезпечено транспортний засіб «Mercedes», державний номерний знак НОМЕР_1 , строк дії якого встановлено з 00 годин 00 хвилин 14.09.2022 по 13.09.2023 включно. В розділі особливі умови використання транспортного засобу полісу зазначено, що транспортний засіб підлягає обов`язковому технічному контролю. 03.11.2022 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу, у зв`язку з чим з метою розслідування страхового випадку, позивач, керуючись п. 34.1 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності», звернувся із запитом про проходження ОТК вказаним транспортним засобом до Головного центру Міністерства внутрішніх справ України. Відповідно до отриманої відповіді, пошкоджений транспортний засіб, не мав діючого протоколу ОТК, а строк попереднього ОТК закінчився 27.02.2022. Вважає, що відповідач при укладенні полісу надав неправдиві відомості про істотні умови предмету договору страхування, а саме щодо строку дії попереднього ОТК та дати проходження наступного ОТК, тому просить поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 13.09.2022 визнати недійсним з моменту його укладення. У зв`язку з наведеним просить задовольнити позов. У відповідності до ст. 141 ЦПК України здійснити розподіл судових витрат.

Відповідачем не подано до суду відзив, який би містив заперечення на позов.

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Скрипник О. Г.

Ухвалою суду від 02.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

18.01.2024 у справі проведено повторний автоматизований розподіл справи за результатами якого головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі визначено Якимець О. І.

19.01.2024 ухвалою судді прийняти до розгляду позовну заяву за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судове засідання позивач не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про місце, дату та час цього засідання. Позивачем подано до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи у разі відсутності відповідача.

У судове засідання відповідач не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про місце, дату та час цього засідання. Суд вважає за можливе розгладнути справу у відсутності учасників справи на підставі наявних матеріалів справи. Враховуючи наявність умов передбачених ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Суд установив, 13 вересня 2022 між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг»» та ОСОБА_1 було укладено поліс № ЕР-21140988, обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого транспортний засіб марки «Mercedes», державний номерний знак НОМЕР_1 , є забезпечений і відповідальність ОСОБА_1 застрахованою з 00 годин 00 хвилин 14 вересня 2022 року по 13 вересня 2023 року включно.

03 листопада 2022 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Mercedes», державний номерний знак НОМЕР_1 , у зв`язку з чим з метою розслідування страхового випадку, позивач керуючись п. 34.1 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» звернувся з запитом до Головного центру Міністерства внутрішніх справ України.

З отриманої відповіді Головного центру Міністерства внутрішніх справ України убачається, що транспортний засіб «Mercedes», державний номерний знак НОМЕР_1 , підлягає проходженню ОТК з періодичністю - кожні два роки та строк дії останнього закінчився 27.02.2022.

Отже, на момент укладення між сторонами договору 13.09.2022 відповідач знаючи про відсутність протоколу проходження ОТК транспортного засобу на момент укладання Полісу, не повідомив про це позивача, а відтак, надав неправдиві відомості про істотні умови договору страхування, у зв`язку з чим Поліс було укладено з порушенням вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності».

Відповідно до п. 1.8 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Відповідно до ч. 1-5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України).

Порядок укладення і початок дії договору страхування визначено у ст. 18 Закону України «Про страхування», у частині третій якої зазначено, що факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Аналогічні положення містяться й у ст. 981 ЦК України.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Законом України «Про електронну комерцію» визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначено права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Так, згідно із ст. 3 вищевказаного Закону, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 7, ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Приписами ст. 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Пунктом 17.6 ст.17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що особливості укладення договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності встановлюються у порядку, визначеному Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Починаючи з 07 лютого 2018 року забезпечена можливість укладання внутрішніх договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (які діють виключно на території України) в електронній формі. Така новація з`явилася відповідно до Розпорядження Нацкомфінпослуг від 31 серпня 2017 року № 3631, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 вересня 2017 року за №1197/31065 «Про затвердження змін до Положення про особливості укладання договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Це Положення відповідно п.2 розділу I Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» та п. 5, п. 6 розділу I Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень» визначає особливості укладання договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Положенням про особливості укладання договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженим Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 27 жовтня 2011 року № 673 і зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2011 року за № 1483/20221 (надалі Положення), а саме розділом ІІІ, визначено особливості укладання внутрішніх електронних договорів страхування, а саме:

«3.1. Для укладення внутрішнього електронного договору страхування власник транспортного засобу через ІТС виражає намір укласти договір страхування та вносить відомості, необхідні для укладення такого договору, що є заявою на страхування. Перелік відомостей, необхідних для укладення внутрішнього електронного договору страхування, визначається МТСБУ та оприлюднюється на веб-сайті (веб-сторінці) МТСБУ.

Страховик на підставі отриманої через ІТС заяви на страхування формує пропозицію укласти внутрішній електронний договір страхування у формі проекту страхового поліса, що реєструється в єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Пропозиція укласти внутрішній електронний договір страхування направляється страховиком власнику транспортного засобу через ІТС і є чинною до закінчення доби, в якій її було сформовано.

Перелік відомостей, які повинні міститися у пропозиції укласти внутрішній електронний договір страхування, затверджується МТСБУ та оприлюднюється на веб-сайті (веб-сторінці) МТСБУ.

МТСБУ забезпечує можливість перевірки факту реєстрації пропозиції укласти внутрішній електронний договір страхування в єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та оприлюднює на веб-сайті (веб-сторінці) МТСБУ інформацію про спосіб перевірки факту реєстрації пропозиції щодо укладення внутрішнього електронного договору страхування.

Інформація про спосіб перевірки власником транспортного засобу факту реєстрації конкретної пропозиції укласти внутрішній електронний договір страхування в єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів повинна міститись у такій пропозиції.

Якщо власник транспортного засобу погоджується з отриманою пропозицією укласти внутрішній електронний договір страхування, він надає страховику через ІТС відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) укласти внутрішній електронний договір страхування і підписує внутрішній електронний договір страхування через ІТС відповідно до законодавства, що регулює організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції.

Після підписання власником транспортного засобу внутрішнього електронного договору страхування в порядку, визначеному цим Положенням, до закінчення доби, в якій було сформовано пропозицію укласти внутрішній електронний договір страхування, страховик зобов`язаний зареєструвати страховий поліс в єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та направити страхувальнику підтвердження вчинення електронного правочину (укладення внутрішнього електронного договору страхування) шляхом надсилання електронного документа - візуальної форми страхового поліса.

Разом із підтвердженням вчинення електронного правочину страховик направляє страхувальнику інформацію, передбачену підпунктом 2.1.6 пункту 2.1 розділу ІІ цього Положення.

Внутрішній електронний договір страхування вважається укладеним з моменту одержання страховиком відповіді про прийняття власником транспортного засобу пропозиції укласти внутрішній електронний договір страхування.

Внутрішній електронний договір страхування набирає чинності з початку строку його дії, що зазначений у страховому полісі, але не раніше дати його реєстрації у єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.»

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Згідно з п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховики зобов`язані укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір «Зелена картка») відповідно до цього Закону та чинного законодавства України.

Крім того, у відповідності до п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і ч. 2 ст. 18 Закону України «Про страхування» договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до Закону України «Про дорожній рух», укладаються страховиками за умови проходження зазначеними транспортними засобами обов`язкового технічного контролю, якщо вони згідно з протоколом перевірки технічного стану визнані технічно справними.

Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 року № 137 (надалі Порядок), визначає процедуру проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, зареєстрованих уповноваженими органами МВС, за результатами якої встановлюється їх придатність до експлуатації або неможливість експлуатації, у відповідності до ст. 35 Закону України «Про дорожній рух».

Згідно із ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

З наведених обставин справи вбачається, що оспорюваний договір страхування (поліс) було укладено в електронній формі.

З метою дотримання вищевказаних положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком було включено до умов оспорюваного договору страхування особливі умови цього договору, викладені в розділі «Особливі умови використання забезпеченого ТЗ».

Отже, відповідач, обравши на власний розсуд страхову компанію, спосіб укладання внутрішнього договору страхування, а саме через інтернет-сайт страхової компанії, ввів через ресурс, доступ до якого відображений на Інтернет-сайті страховика, інформацію, необхідну для укладання внутрішнього електронного договору страхування.

Після вказаних вище дій, відповідач отримав від страховика пропозицію укласти внутрішній електронний договір страхування.

Перевіривши відповідність даних отриманої від страховика пропозиції та інформації, відображеної в ЦБД МТСБУ, відповідач сплатив страховий платіж, зазначений в пропозиції, в один із способів, запропонованих страховою компанією, і підписав внутрішній електронний договір страхування у запропонований страховиком спосіб.

Як вбачається із розділу «Особливі умови колисання забезпеченого ТЗ» полісу № ЕР-211040988, позивач на підставі отриманої через ІТС заяви на страхування від відповідача, формуючи пропозицію на укладення договору страхування, вніс до умов договору повідомлені відповідачем відомості, зазначивши зокрема: ТЗ підлягає обов`язковому технічному контролю - 13.09.2023; ТЗ використовується протягом повного строку страхування 1-й -12-й місяці.

Позивачем в ході розслідування страхового випадку (ДТП 03.11.2022 за участю застрахованого автомобіля) здійснений запит до Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України про проходження ОТК вказаним вище транспортним засобом.

У відповідь на звернення позивача Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України повідомив, що інформація про дійсний протокол ОТК щодо транспортного засобу марки «Mercedes», державний номерний знак НОМЕР_1 закінчився 27.02.2022.

Таким чином, враховуючи повідомлення Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України про те, що транспортний засіб марки «Mercedes», державний номерний знак НОМЕР_1 , не проходив ОТК, суд дійшов висновку, що відповідач, знаючи на момент укладення полісу про те, що строк попереднього протоколу ОТК закінчився на момент укладення оспорюваного договору, не повідомив про це представника (страхового агента) позивача, тобто діючи умисно ввів в оману позивача про наявність діючого ОТК до кінця дії полісу та про дату проходження наступного ОТК - 13.09.2023.

Отже, відповідач свідомо повідомив неправдиві відомості, тобто приховав правдиву інформацію, що мала значення для укладення договору страхування, а відтак ввів в оману іншу сторону полісу, свідомо надавши неправдиві відомості про наявність діючого ОТК до кінця дії полісу та про дату проходження наступного ОТК , у зв`язку з чим, суд прийшов о висновку про те, що оспорюваний договір не відповідає вимогам, зокрема, ст. 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 12 Закону України «Про страхування», а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З врахуванням викладеного, суд дійшов до висновку про те, що позивачем подано належні та допустимі докази не укладення між сторонами спірного договору від 13 вересня 2022 року, а відтак наявні підстави для визнання такого договору недійсним з моменту його укладення, а тому позов необхідно задовольнити.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивача при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2481,00 грн, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-80, 259, 265, 273, 280-284, 354, ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позов Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про визнання недійсним з моменту укладення полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - задовольнити.

Визнати недійсним з моменту його укладення поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів №ЕР-211040988 від 13 вересня 2022 року, відповідно до якого було забезпечено транспортний засіб «Mercedes», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» судовий збір у розмірі 2481,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

позивач Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», місцезнаходження - місто Київ. вулиця Васильківська,14, ;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 26 січня 2024 року.

Суддя О. І. Якимець