Справа № 487/7988/23
Провадження № 2/487/758/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2024 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Лагоди А.А.,

за участю секретаря судового засідання Мамчур К.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача 30.10.2023 звернувся до суду з вказаним позовом (в редакції заяви від 06.11.2023) в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на те, що з 01.09.2012 по 25.05.2021 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час шлюбу ними придбано нерухоме майно, що фактично належить їм двом на праві спільної сумісної власності, а саме - житловий будинок літ.А-1, загальною площею 74,4кв.м., житловою площею 59,4кв.м., гараж літ.Б, сарай літ.М, сарай літ О, навіс літ.Н, вбиральня літ.П, душ літ.Р, літня кухня літ.С, №3, 4, 6, 8 огорожа, II, III, IV, №7 огорожа, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 23.09.2017. Враховуючи вищевикладене сторона позивача просить суд визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на житловий будинок літ.А-1, загальною площею 74,4кв.м., житловою площею 59,4кв.м., гараж літ.Б, сарай літ.М, сарай літ О, навіс літ.Н, вбиральня літ.П, душ літ.Р, літня кухня літ.С, №3, 4, 6, 8 огорожа, II, III, IV, №7 огорожа, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на частину вказаного житлового будинку; визнати за ОСОБА_3 право на частину вказаного житлового будинку; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в сумі 7179,00грн. Посилаючись на ст.60,69,71 СК України, позовні вимоги вмотивовані тим, що квартира була придбана під час шлюбу за письмової згоди позивача.

Ухвалою суду від 03.11.2023 позовну заяву залишено без руху із зазначенням недоліків.

08.11.2023 стороною позивача надано заява про усунення недоліків із доказами.

08.11.2023 ухвалою суду прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

01.12.2023 на адресу суду від державного нотаріального архіву Миколаївської області надійшли копії документів, а саме - договір купівлі-продажу житлового будинку та документів, на підставі якого було посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Черніковою О.Є. 23.09.2017 за р. №1572, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3

06.12.2023 відповідач отримав на руки матеріали позовної заяви з додатками.

Ухвалою суду від 25.01.2024 закінчено підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду.

Представником позивача до суду надана заява, в якій підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за відсутністю сторони позивача на підставі наявних доказів, що додані до позову.

Сторона відповідач в судове засідання не з`явився. Надано суду письмову заяву згідно якої заперечує проти задоволення, позову через його необґрунтованість, посилаючись на те, що спірний будинок придбав за власні кошти та він не є об`єктом спільної власності подружжя. Також просив розглянути справу в письмовому провадженні.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом наголошується, що в рамках цивільної справи № 487/1025/21 судом (рішення від 22.04.2021, провадження №2/487/1425/21) було встановлено, що сторони уклали шлюб 01.09.2012 (актовий запис №350). Від шлюбу мають дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя у сторін не склалося, сторони проживають окремо (позивач вказувала, що шлюбні відносини припинені з середини 2020 року), спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують, що стало підставою для розірвання вказаного шлюбу, рішення суду набрало законної сили 25.05.2021.

Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03.06.2023 житловий будинок літ.А-1, загальною площею 74,4кв.м., житловою площею 59,4кв.м., гараж літ.Б, сарай літ.М, сарай літ О, навіс літ.Н, вбиральня літ.П, душ літ.Р, літня кухня літ.С, №3, 4, 6, 8 огорожа, II, III, IV, №7 огорожа, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_3 , частка 1/1, на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1572, виданий 23.09.2017, приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Черніковою О.Є.

З отриманої інформації від Державного нотаріального архіву Миколаївської області від 14.11.2023 №1191/01-21-2 вбачається, що приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Черніковою О.Є. посвідчено 23.09.2017 договір купівлі-продажу житлового будинку літ.А-1, загальною площею 74,4кв.м., житловою площею 59,4кв.м., гараж літ.Б, сарай літ.М, сарай літ О, навіс літ.Н, вбиральня літ.П, душ літ.Р, літня кухня літ.С, №3, 4, 6, 8 огорожа, II, III, IV, №7 огорожа, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , який належав на праві власності ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області 16.10.2015 за р. №5-124. Покупцем в договорі визначено ОСОБА_3 , який на день укладення та підписання договору купівлі-продажу житлового будинку є одруженим та грошові кошти, які витрачаються ним на придбання житлового будинку є спільною сумісною власністю подружжя, про що викладено в заяві дружини ( ОСОБА_2 ) покупця, підпис на якій засвідчено ОСОБА_7 23.09.2017 за р. №1571.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведенню.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Твердження відповідача про те, що зазначене вище нерухоме майно є його особистим майном, оскільки віна продала квартиру, яка належала їй купила нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 та створення батьками відповідача об`єктів нерухомості, як об`єктів своєї власності не заслуговують на увагу.

Так, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведенню.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею у набутті майна. Застосовуючи положення статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

За правилами статей 12,81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стороною відповідача, не надано нових належних та допустимих доказів, ніж ті які були об`єктом дослідження в цій справі, не спростовано презумпцію спільного майна, що є його процесуальним обов`язком.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що спірне майно: житловий будинок літ.А-1, загальною площею 74,4кв.м., житловою площею 59,4кв.м., гараж літ.Б, сарай літ.М, сарай літ О, навіс літ.Н, вбиральня літ.П, душ літ.Р, літня кухня літ.С, №3, 4, 6, 8 огорожа, II, III, IV, №7 огорожа, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , придбано сторонами в період перебування у шлюбі за спільні кошти, спільною працею, є спільним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Отже, доводи сторони позивача суд знаходить обґрунтованими, оскільки право позивача, передбачене ст.70 ч.1 СК України, презюмується, і вважає за необхідне захистити це право, визнавши спільним майном подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності - житловий будинок літ.А-1, загальною площею 74,4кв.м., житловою площею 59,4кв.м., гараж літ.Б, сарай літ.М, сарай літ О, навіс літ.Н, вбиральня літ.П, душ літ.Р, літня кухня літ.С, №3, 4, 6, 8 огорожа, II, III, IV, №7 огорожа, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , і визнавши за позивачем право власності на частину спірного майна за кожним.

Стороною відповідача в підтвердження своїх заперечень не надано жодних належних та допустимих доказів.

Враховуючи наведене позов підлягає задоволення.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 60, 69-71 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати житловий будинок літ.А-1, загальною площею 74,4 кв.м., житловою площею 59,4 кв.м., гараж літ.Б, сарай літ.М, сарай літ О, навіс літ.Н, вбиральня літ.П, душ літ.Р, літня кухня літ.С, №3, 4, 6, 8 огорожа, II, III, IV, №7 огорожа, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на частку житлового будинку літ.А-1, загальною площею 74,4кв.м., житловою площею 59,4кв.м., гараж літ.Б, сарай літ.М, сарай літ О, навіс літ.Н, вбиральня літ.П, душ літ.Р, літня кухня літ.С, №3, 4, 6, 8 огорожа, II, III, IV, №7 огорожа, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя А.А. Лагода