Постанова

Іменем України

06 лютого 2024 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/4232/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

за участю секретаря Ратушного А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду м. Києва

від 05 квітня 2023 року

в складі судді Волкової С. Я.

у цивільній справі №757/66085/21-ц Печерського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "1 Безпечне агентство необхідних кредитів"

про визнання договору позики неукладеним

У С Т А Н О В И В:

02 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "1 Безпечне агентство необхідних кредитів"(далі - ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів", Товариство) про визнання договору позики неукладеним.

Позовна заява мотивована тим, що 03.03.2021 від його імені із зазначенням його номеру телефону НОМЕР_1 з ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" укладено договорі позики (на умовах повернення позики вкінці строку позики) №1287521 (далі - Договір). Пунктом 1 даного Договору визначено, що позикодавець зобов'язався передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджених умовах Договору, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов'язувався повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Наявні відносини оформлювалися між сторонами за допомогою пристроїв в мережі Інтернет.

Зазначив, що так як договір позики він з відповідачем особисто не укладав, коштів не отримував, то ним було зроблено адвокатський запит до ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" з проханням надати копію оспорюваного договору та номер рахунку на який перераховано кошти ОСОБА_1 відповідно до умов Договору. З відповіді стало відомо, що перерахування коштів відповідно до умов Договору здійснювалося на картку, емітентом якої є АТ "ТАСКОМБАНК".

Також зазначив, що згідно довідки АТ "ТАСКОМБАНК" від 21.09.2021, станом на 21.09.2021 відкритих карткових рахунків на ім'я ОСОБА_1 не має, так як і не має кредитів, оформлених на його ім'я.

За наведених обставин вважав, що кошти на банківський рахунок відкритий у АТ "ТАСКОМБАНК" відповідач перерахував невідомим особам, а не ОСОБА_1 , що є підставою для визнання договору позики неукладеним.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 квітня 2023 року позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції не перевірив справжність довідки відповідача про наявність відкритого на ім'я ОСОБА_1 рахунку станом на день надання кредитних коштів, з огляду на те, що позивач заперечує факт отримання грошових коштів, що підтверджується довідкою від 01.08.2022, виданою АТ "ТАСКОМБАНК" про те, що станом на 01.08.2022 між ОСОБА_1 та АТ "ТАСКОМБАНК" жодного договору не укладено.

Суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права і як наслідок дійшов необґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання позики підписаний позивачем за допомогою одноразового пароля ідентифікатора.

Суд першої інстанції не звернув уваги на контактний номер телефону та на електронну адресу, зазначені в договорі позики, які позивачу не належать. З даного приводу ним було подано заяву про вчинене кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 190 КК України.

На думку позивача, не доведено належними доказами, що саме він підписав договір позики і що саме на його рахунок відповідачем було перераховано кошти. А судом не було ретельно досліджено докази надані відповідачем.

За наведених обставин просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 05.04.2023 та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Представник позивача - ОСОБА_2 в судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу підтримала з підстав, викладених в ній та просила задовольнити.

Відповідач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 , яка перебувала на відеоконференцзв'язку, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та в межах вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту цивільних прав та інтересів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 03 березня 2021 року укладено Договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики), за умовами якого позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Параметри та умови позики, параметри, порядок і графік повернення позики та оплати процентів визначені пунктом 2 договору (а. с. 8).

З матеріалів справи також вбачається, що оспорюваний договір укладався дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи. Договір підписувався з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Під час укладення договору позичальником було вчинено певну сукупність дій, спрямованих на отримання позики від товариства.

Договір підписувався з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Проведено верифікацію та підтвердження картки позичальника. За результатами проведеної процедури була встановлена валідність картки позичальника, емітентом якої є Акціонерне товариство «Таскомбанк» (izibank). Проте, враховуючи особливості роботи та використання мобільного застосунку izibank, а також той факт, що зареєстрована картка не була іменною, для підтвердження належності банківської картки особі позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства заявником було завантажено скріншот довідки про залишок, заборгованість та рух коштів, виданої Акціонерним товариством «Таскомбанк» (izibank). Перевірка достовірності та точності довідки про залишок, заборгованість та рух коштів, виданої Акціонерним товариством «Таскомбанк» (izibank), здійснювалася шляхом співставлення інформації, котра зазначена у довідці, з даними позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі, а саме: інформація про ПІБ позичальника, дату народження, РНОКПП, реквізити паспорта, адреса реєстрації позичальника. За результатами звірки було встановлено, що вся інформація, зазначена у довідці, відповідає даним, що зареєстровані в інформаційно-телекомунікаційній системі, при цьому на момент перевірки слідів підроби довідки виявлено не було.

В Договорі зазначено про умови надання позики, в тому числі: сума позики - 4 000 грн; строк, на який надається позика - 27 днів; дата повернення позики (останній день) - 30.03.2021; розмір процентів акційних у день - 0,01%; базова процентна ставка у день - 1,99%; процентна ставка за кожний день прострочення в день - 2,70%; орієнтовна реальні річна процентна ставка - 3,65%; орієнтовна загальна вартість позики - 4 010,80 грн.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що він з відповідачем особисто договір не укладав та коштів за договором не отримував; кошти перераховані на рахунок відкритий у АТ "ТАСКОМБАНК", що йому не належить, а тому за таких обставин наявні правові підстави для визнання договору неукладеним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16 (провадження №14-499цс19) зроблено висновок, що «у випадку оспорювання самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення».

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц висловлено позицію про те, що «правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено».

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Велика Палата Верховного Суду у вищезгаданій справі №145/2047/16-ц звертала увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Крім того, Верховний Суд неодноразово вказував про неможливість визнання договору неукладеним у судовому порядку, зокрема, у постанові від 30 липня 2019 року у справі №907/804/17, вказавши, що вимога про визнання договору неукладеним не є способом захисту особою свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах; по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

З урахуванням наведеного слід дійти висновку, що позов про визнання договору неукладеним не є способом захисту прав і законних інтересів (не є способом захисту особою свого особистого немайнового або майнового права та інтересу), який передбачений положеннями ЦК України, не визначена відповідна вимога як такий спосіб і іншими законами України, а відтак вимога позивача у цій справі про визнання договору неукладеним не відповідає способам захисту прав, встановленим чинним законодавством.

«Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові». Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (провадження №12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19 (провадження №12-52гс20, пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18 (провадження №14-125цс20, пункт 76).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що заявлена ОСОБА_1 позовна вимога про визнання договору неукладеним не сприяє ефективному захисту права, яке позивач вважає порушеним, та підлягає залишенню без задоволення саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту.

Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту, то доводи апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи доказів перерахування саме ОСОБА_1 грошових коштів за оспорюваним договором та доводи про необґрунтованість висновку суду про підписання договору позивачем за допомогою одноразового пароля ідентифікатора не мають правового значення, а відтак і не заслуговують на увагу судової колегії.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 квітня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2024 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська