Справа № 162/1004/23 Головуючий у 1 інстанції: Глинянчук В. Д.
Провадження № 22-ц/802/133/24 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Осіпука В. В.,

секретаря Трикош Н. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення фактів, що мають юридичне значення, за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_1 адвоката Михалик Галини Володимирівни на ухвалу Любешівського районного суду Волинської області від 01 грудня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

Представник заявниці адвокат Михалик Г. В. 27 листопада 2023 року через систему «Електронний суд» в порядку окремого провадження подала заяву, в якій просить встановити факт належності ОСОБА_1 свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , яке видане 12 листопада 1967 року райбюро ЗАГС Ківерцівського району Волинської області, а також факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як між матір`ю та сином.

Заяву умотивовано тим, що заявниця ОСОБА_1 та чоловік заявниці ОСОБА_3 є непрацездатними особами похилого віку, інвалідами ІІ групи. Син заявниці ОСОБА_2 з травня 2023 року проходить військову службу в Збройних Силах України за мобілізацією. ОСОБА_2 звернувся до свого командування з рапортом про звільнення у запас, оскільки наявність матері з числа осіб із інвалідністю ІІ групи є підставою для звільнення з військової служби. Однак, у звільненні йому було відмовлено через розбіжності прізвища матері у правовстановлюючих документах. Як з`ясувалось, свідоцтво про народження ОСОБА_2 , видане при реєстрації народження, містило відомості про батьків з прізвищем ОСОБА_1 . Через плин часу це свідоцтво зіпсувалось. У виданому повторно свідоцтві про народження на підставі актового запису про народження № 25 від 01 листопада 1968 року відомості про матір зазначено як ОСОБА_5 . Крім цього, із свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 слідує, що наречена після одруження залишила дошлюбне прізвище ОСОБА_5 . Як стверджує заявниця, після укладення шлюбу у 1967 році по питанню зміни прізвища з ОСОБА_5 на ОСОБА_1 вона нікуди не зверталась. У 1970 році вона отримала паспорт з прізвищем ОСОБА_1 та не замислювалась, що це помилка. Від встановлення зазначених фактів залежить виникнення у ОСОБА_2 права на звільнення з військової служби.

Ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 01 грудня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Роз`яснено ОСОБА_1 , що порушені нею питання не належить до компетенції цивільного суду та не підлягають розгляду у порядку окремого провадження. Якщо заявниця не згідна з діями чи бездіяльністю відповідних суб`єктів владних повноважень, вона має право звернутися до належного суду у порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник заявника ОСОБА_1 адвокат Михалик Г. В. подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що заявник не згідна з ухваленням такого судового рішення у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, допущенням надмірного формалізму, що позбавляє заявника практичного та ефективного права на доступ до суду. Ухвала прийнята з порушення норм процесуального та матеріального права, а тому підлягає скасуванню. Просить ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Від представника заявника адвоката Михалик Г. В. надійшла заява про розгляд справи без її участі, вимоги апеляційної скарги підтримує.

Інші учасники процесу в судове засідання в судове засідання не з`явились, хоча про час та дату розгляду справи були повідомленні належним чином.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за таких обставин не здійснювалось, відповідно до ст. 247 ЦПК України.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд встановив, що питання, порушені заявницею, не належить до компетенції цивільного суду та не підлягають розгляду у порядку окремого провадження. Якщо заявниця не згідна з діями чи бездіяльністю відповідних суб`єктів владних повноважень, відповідно до статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України вона має право звернутися до суду у порядку адміністративного судочинства.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини першої цієї статті).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частинами першою-третьою статті 315 ЦПК суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 318 ЦПК у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, встановлення факту, що має юридичне значення, в судовому порядку можливе тоді, коли законодавством не передбачено іншого порядку.

При вирішенні питання про прийняття до розгляду заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.

Оскільки законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Відповідно до частини третьої статті 315 ЦПК встановлення факту належності особі свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Питання догляду інвалідів в Україні врегульовано законами України «Про соціальні послуги», «Про реабілітацію інвалідів в Україні» тощо. До уповноважених органів системи надання соціальних послуг належать: центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення; Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації; виконавчі органи міських рад міст обласного значення, рад об`єднаних територіальних громад.

Встановлення пільг, які визначені законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про військовий обов`язок і військову службу», перебуває у компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України, органів управління відповідних військових формувань тощо.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суддя при вирішенні питання про відкриття провадження по справі відмовляє у такому відкритті.

За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що встановити факт перебування на утриманні, як член сім`ї військовослужбовця заявниці ОСОБА_1 і заявниця не згідна з діями чи бездіяльністю відповідних суб`єктів владних повноважень, можливо винятково під час розгляду справи в суді адміністративної юрисдикції та на законних підставах відмовив у відкритті провадження.

Ухвала суду першої інстанції постановлена судом першої інстанції без порушення норм процесуального права при правильному застосуванні норм матеріального права, підстав для її скасування немає.

Доводи представника заявника в апеляційній скарзі, про те, що заява ОСОБА_1 повинна розглядатися в порядку цивільного судочинства, є власним тлумаченням чинного законодавства та є необґрунтованими.

Керуючись статтями 367, 369, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 адвоката Михалик Галини Володимирівни залишити без задоволення.

Ухвалу Любешівського районного суду Волинської області від 01 грудня 2023 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 січня 2024 року.

Головуючий

Судді :