єдиний унікальний номер справи 531/3038/23
номер провадження 2/531/165/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року м. Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області

в складі: головуючого судді Герцова О. М.,

секретаря судового засідання Капленко Є.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Карлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ланнівської сільської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності на будинок садибного типу в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за ним в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача, після смерті якої залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 3,00 га, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Ланнівської громади (до зміни адміністративно територіального устрою: Федорівської сільської ради Карлівського району) Полтавської області та житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами. За життя мати позивача заповіт не склала, після її смерті спадщину, а саме вищезазначену земельну ділянку прийняли позивач, син померлої ОСОБА_1 , та його сестра і донька померлої, ОСОБА_2 в рівних частках, про що свідчать свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку за реєстрами №3781 та №3786.

При зверненні ОСОБА_1 до державного нотаріуса для оформлення спадкових прав на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за вказаною адресою, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №327/02-31 від 15.08.2023 року їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину кожному по на житловий будинок з надвірними будівлями, оскільки право власності на будинок за життя спадкодавець не зареєструвала.

Вказаний житловий будинок належав бабусі позивача ОСОБА_4 . Після смерті бабусі позивача, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину прийняв шляхом постійного проживання її син, батько позивача ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після смерті батька позивача, спадщину прийняла шляхом постійного проживання його дружина, мати позивача ОСОБА_3 , яка також померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, у зв`язку з життєвими обставинами та тривалими хворобами батьки позивача не встигли належним чином оформити право власності на житловий будинок з господарськими спорудами. На даний час належним чином оформити правовстановлюючі документи на житловий будинок не є можливим в зв`язку зі смертю спадкодавця.

У зв`язку із викладеним, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві приватної власності житловий будинок «А-1», площа основи (забудови) 79,4 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами: сараєм «Б»,. сараєм «б», сараєм «В», погребом «в», сараєм «Г», вбиральнею «Д», сараєм «Е», огорожею «№1», воротами огорожі «№2», колонкою питною №3, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Карлівського районного суду Полтавської області від 03.11.2023 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, справа призначена до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій позов визнав та просив розглянути цивільну справу без участі представника сільської ради.

Від третьої особи ОСОБА_2 надійшла заява, у якій остання визнала позов у повному обсязі та прохала проводити розгляд справи без її участі.

Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову у підготовчому судовому засіданні відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, зазначаючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону.

У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 27.01.2007, після смерті останньої залишилося спадкове майно, яке складається із: земельної ділянки площею 3,00 га, переданої у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Федорівської сільської ради Карлівського району Полтавської області, згідно державного акту на право власності на землю серії Р2 №607967, виданого Федорівською сільською радою Карлівського району Полтавської області 29.12.2002 року та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №637, та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , доводиться сином померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб та про народження.

За життя ОСОБА_3 заповіт не склала. Карлівською державною нотаріальною конторою 27.03.2007 року заведена спадкова справа №156 за 2007 рік до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , яка знаходиться на архівному зберіганні у Полтавському обласному державному нотаріальному архіві. Згідно з повідомленням, наданим Полтавським обласним державним нотаріальним архівом від 20.06.2023 року за №1187/01-20, за відомостями вищевказаної спадкової справи спадщину після померлої ОСОБА_3 прийняли шляхом подачі заяв про прийняття спадщини її дочка ОСОБА_2 та син померлої ОСОБА_1 в рівних частках кожний, яким Карлівською державною нотаріальною конторою 26.11.2007 року за реєстрами №3781, №3786 видані свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку (постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.08.2023 вих. №327/02-31).

Суд, звертає увагу на те, що під час розгляду справи встановлено, що спадкоємиця за законом ОСОБА_2 не заперечує з приводу задоволення позову та визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається із Свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР ОСОБА_4 було виділено земельну ділянку площею 0,41 га під забудову, а рішенням виконкому Карлівської Ради Депутатів трудящих Полтавської області їй було надано дозвіл на забудову садиби та було розроблено План забудови садиби.

Після смерті бабусі позивача, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину прийняв шляхом постійного проживання її син, батько позивача ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження № НОМЕР_2 та свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 . Після смерті батька позивача, спадщину прийняла шляхом постійного проживання його дружина, мати позивача ОСОБА_3 , яка також померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 та копія свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 ).

Факт належності вказаного будинку ОСОБА_4 , проживання однією родиною та прийняття спадщини шляхом постійного проживання підтверджується: технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду, виготовленого 23.01.1988 р. за адресою: АДРЕСА_1 ; планом на житловий будинок гр. ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 ; витягом з погосподарської книги №4 за 1991-1995 року; Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру про осіб місце проживання яких зареєстровано в період з 14.04.2004 р. по 14.04.2004 р. за адресою: АДРЕСА_1 ; довідкою виконавчого комітету Ланнівської сільської ради №263/03-12/04 від 25.10.2023 року про перейменування в АДРЕСА_1 без зміни поштових номерів житлових будинків.

Згідно довідки ПП Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 14.07.2023 року за №7539, реєстрація права власності на будинок садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 , не проводилась.

Після звернення позивача із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 , нотаріусом відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом кожному по на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Федорівка, Полтавського району (до зміни адміністративно АДРЕСА_1 , через відсутність у спадкоємців документа, який засвідчує право власності спадкодавця на спадковий житловий будинок, про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.08.2023 року вих. №327/02-31.

Стаття 16 ЦК України визначає як один зі способів захисту судом цивільного права та інтересу - визнання права. Відповідно до ст.ст.321 328 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців).

Статтею1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент спадщини і не припинились внаслідок смерті.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 3 статті 1296 ЦК України передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва.

У 1963 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації (правова позиція Верховного суду України по справі 6-137цс13 від 18.12.2013 року).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Щодо державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна, збудованих до 5 серпня 1992 року, то індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпні 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

З позовом про визнання права власності на спадщину в судовому порядку, може звернутися особа у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Дані роз`яснення містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування».

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що дійсно, будівництво вищевказаного будинку проводилось в період до 1992 року. Вказане нерухоме майно не є самочинним будівництвом.

Із досліджених письмових доказів можна дійти висновку, що позивач є сином та єдиним спадкоємцем на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 , спадщину прийняв належним чином.

Враховуючи викладене вище, суд вважає можливим визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3 .

Питання про розподіл судових витрат в позовній заяві не ставиться.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9-13, 17, 81, 200, 206, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 328, 392, 1216, 1218, 1268, 1296 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Прийняти визнання позову Ланнівською сільською радою Полтавського району Полтавської област і.

Позов ОСОБА_1 до Ланнівської сільської ради, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання права власності на будинок садибного типу в порядку спадкування задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок літера «А-1», з господарськими будівлями та спорудами: сараєм «Б»,. сараєм «б», сараєм «В», погребом «в», сараєм «Г», вбиральнею «Д», сараєм «Е», огорожею «№1», воротами огорожі «№2», колонкою питною №3, в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Карлівський районний суд.

Апеляційна скарга в електронній формі подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повний текст рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О. М.Герцов