1Справа № 335/5414/23 2/335/136/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

за участі секретаря судового засідання Савченко О.І.,

представника позивача адвоката Вельможко А.І.,

представника відповідача (в режимі відеоконференції) адвоката Кравця О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 за адресою: вул. Перемоги, буд. 107Б, м. Запоріжжя, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Вельможко Анни Ігорівни до Акціонерного товариства «Інститут титану» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

20.06.2023 ОСОБА_1 в особі представника адвоката Вельможко А.І. звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Акціонерного товариства «Інститут титану» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в якому з урахуванням збільшення позовних вимог просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 164 440,68 грн., з виплати добових в сумі 2 878,63 Євро, що на день звернення до суду з позовом становить 115 378,36 грн., а всього 279 819,04 грн. без виключення сум відрахування на податки та збори, а також стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 15.11.2022 по 14.05.2023 включно в сумі 88 799,73 грн. без виключення сум відрахування на податки та збори, а також понесені судові витрати по справі.

В обґрунтування позову зазначала, що з 17.04.1985 по 14.11.2022 перебувала в трудових відносинах з АТ «Інститут титану». За період з 01.02.2022 по 14.11.2022 позивачеві своєчасно не виплачувалась заробітна плата. Крім того, під час роботи за наказом генерального директора АТ «Інститут титану» від 05.03.2019 № 12 «Про службове відрядження співробітників» позивач як старший науковий співробітник лабораторії електротермії та технічної екології була відряджена до Республіки Індія, м. Бхубанешвар для виконання умов контракту від 07.09.2018 № 2-18 ІТ та від 07.11.2017 № 2017-2-ІТ з 12 березня по 27 квітня 2019 року. Наказом від 25.06.2019 № 50 відрядження було продовжено з 26.06.2019 по 21.07.2019. Однак, на порушення вимог ст. 121 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) позивачу добові за час перебування у відрядженні, тобто за 47 та 26 діб, в повному обсязі виплачені не були.

Враховуючи те, що розрахунок з позивачем своєчасно у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, відповідачем не здійснено, відповідач зобов`язаний на підставі ч. 1 ст. 117 КЗпП України сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.11.2022 по 14.05.2023, тобто за 129 робочих днів.

З наведених підстав просила позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в особі представника адвоката Кравця О.О. позов визнав частково, а саме в частині виплати заборгованості із заробітної плати розміром 120 910,10 грн., у відзиві на позов зазначивши, що станом на 14.06.2023 розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем становить 120 910,10 грн., а тому позов визнається у частині цієї суми заборгованості.

В іншій частині позовні вимоги вважав необґрунтованими, оскільки позивачем не надано жодних доказів перебування її у відрядженні у Республіці Індія, м. Бхубаденшвар, у період з 12.03.2019 по 27.04.2019 та з 26.06.2019 по 21.07.2019. У відповідача документальне підтвердження перебування позивача у вказаних відрядженнях відсутнє. Посилаючись на положення п.п. 16.1 «б» п. 16.1 п. 16 р. ІІІ Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 № 59, вказує, що за відсутності підтверджуючих документів добові витрати відрядженому працівнику не відшкодовуються.

Враховуючи, що з 24.02.2022 в Україні діє правовий режим воєнного стану, що є форс-мажорною обставиною, а також враховуючи ситуацію у м. Запоріжжі, де відбувались постійні обстріли та зруйновано об`єкти інфраструктури, керівництвом АТ «Інститут титану» було прийнято рішення про простій. Тому відповідач не мав можливості належним чином здійснювати свою господарську діяльність та, відповідно, виконувати свої зобов`язання зі своєчасної виплати заробітної плати. Посилаючись на ч. 3 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», вважав, що відповідача може бути звільнено від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці.

Також зазначив, що відповідачем були понесені судові витрати на правничу допомогу адвоката розміром 20 000 грн., питання щодо розподілу яких просив вирішити в судовому рішенні.

Судом проведено такі процесуальні дії у цій справі.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі із розглядом в порядку загального позовного провадження, встановлено строки для подання заяв по суті справи, призначене підготовче судове засідання на 24.07.2023 на 10:30 год.

Ухвалою судді від 19.07.2023 задоволено заяву представника відповідача адвоката Кравця О.О. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

24.07.2023 через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву.

24.07.2023 через систему «Електронний суд» надійшла заява ОСОБА_1 в особі представника адвоката Вельможко А.І. про збільшення позовних вимог, в якій виклала позовні вимоги в новій редакції, а саме просила стягнути з відповідача заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 164 440,68 грн. та добових за час перебування у відрядженні в сумі 110 865,24 грн., а всього 231 775,34 грн. без виключення сум відрахування на податки та збори, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 15.11.2022 по 14.05.2023 в сумі 88 799,73 грн. без виключення сум відрахування на податки та збори, а також понесені судові витрати.

Також, 24.07.2023 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника позивача про витребування доказів, в якому просила витребувати у відповідача такі докази:

копії технічних завдань (витягів з них) ОСОБА_1 на службові відрядження від 05.03.2019 № 89 та від 25.06.2019 № 101 із зазначенням періоду відрядження та розміру належних до сплати добових;

копії звітів про використання коштів ОСОБА_1 після відряджень за наказами від 05.03.2019 № 89 та від 25.06.2019 № 101, інші наявні у підприємства документи, що підтверджують нарахування та виплату позивачу добових за час цих відряджень.

Ухвалою суду від 24.07.2023 частково задоволено клопотання представника позивача про витребування у Акціонерного товариства «Інститут титану» витягів з технічних завдань ОСОБА_1 на службові відрядження від 05 березня 2019 року № 89 та від 25 червня 2019 року № 101 із зазначенням періоду відрядження та розміру належних до сплати добових, належним чином засвідчених копій звітів про використання коштів ОСОБА_1 після відряджень за наказами від 05 березня 2019 року № 89 та від 25 червня 2019 року № 101, інформацію про проведення нарахування і виплати добових ОСОБА_1 за час вищезазначених відряджень, в іншій частині вимог клопотання відмовлено, та прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог. Підготовче судове засідання було відкладено на 12.09.2023.

01.08.2023 через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив.

15.08.2023 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

16.08.2023 до суду від Генерального директора АТ «Інститут Титану» надійшли витребувані матеріали.

12.09.2023 за клопотанням представника відповідача оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 12.10.2023.

19.09.2023 через систему «Електронний суд» надійшла заява ОСОБА_1 в особі представника адвоката Вельможко А.І. про збільшення позовних вимог, в якій виклала позовні вимоги в новій редакції, а саме просила стягнути з відповідача заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 164 440,68 грн. та добових за час перебування у відрядженні в сумі 2 878,63 євро, що на день звернення із позовом до суду становить 115 378,36 грн., а всього 279 819,04 грн. без виключення сум відрахування на податки та збори, та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 15.11.2022 по 14.05.2023 в сумі 88 799,73 грн. без виключення сум відрахування на податки та збори, а також понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 12.10.2023 заяву представника позивача про збільшення позовних вимог прийнято до розгляду.

Ухвалою від 12.10.2023 підготовче провадження у справі закрито та справа призначена до судового розгляду по суті на 24.11.2023 на 14:00 год.

24.11.2023 по справі оголошено перерву з метою надання можливості сторонам доповнити судовий розгляд до 10.01.2024 до 10:30 год.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце його проведення повідомлялась належним чином, направила до суду свого представника.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав частково, а саме в частині суми заборгованості по заробітній платі. В іншій частині вимог позовної заяви просив відмовити з підстав, що викладені у відзиві на позов.

Заслухавши учасників справи, дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Судом встановлено, що сторони перебували у трудових правовідносинах з 17.04.1985, що підтверджується копіями відповідних сторінок трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 (а.с. 2528).

Відповідно до копії наказу № 135/к/тр від 14.11.2022 ОСОБА_1 була звільнена з посади завідувача лабораторії № 1 Електротермії та технічної екології з 14.11.2022 за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України (а.с. 9).

Відповідач АТ «Інститут титану» своєчасно не виплачував позивачеві заробітну плату, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Наявність та розмір заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_1 підтверджено довідкою АТ «Інститут титану» № 89/1 від 19.06.2023, відповідно до якої заборгованість по заробітній платі за період лютий 2022 р. листопад 2022 р. склала 150 198,88 грн. без утримання податків та інших обов`язкових платежів (а.с. 47).

Наявність та розмір вказаної заборгованості відповідачем не заперечується, про що представником відповідача зазначено у відзиві на позов.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Отже, з`ясувавши обставини справи та оцінивши надані докази, суд вважає встановленим та доведеним, що сторони перебували в трудових правовідносинах, але в порушення вимог ст. 43 Конституції України, ст.ст. 115, 116 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці» відповідач з лютого 2022 р. і до теперішнього часу не виплачує позивачу нараховану за період з лютого 2022 р. по листопад 2022 р. заробітну плату, у зв`язку з чим суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 150 198,88 грн. (без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів), а не 164 440,68 грн. як вказує представник позивача у позові.

Окрім того, позивач стверджує, що відповідачем не було виплачено їй добові за період знаходження у відрядженнях в Республіці Індія, м. Бхубанешвар, з 12.03.2019 по 27.04.2019 та з 26.06.2019 по 21.07.2019.

Так, відповідно до витягу з наказу генерального директора АТ «Інститут титану» від 05.03.2019 № 12-вд «Про службове відрядження співробітників» позивача ОСОБА_1 як старшого наукового співробітника лабораторії електротермії та технічної екології відряджено до Республіки Індія, м. Бхубанешвар, для виконання умов контракту від 07.09.2018 № 2-18 ІТ та від 07.11.2017 № 2017-2-ІТ з 12 березня по 27 квітня 2019 року (а.с. 54 зворот).

Згідно з витягом з наказу від 25.06.2019 № 50-вд «Про службове відрядження співробітників» ОСОБА_1 як старшого наукового співробітника лабораторії електротермії та технічної екології відряджено до Республіки Індія, м. Бхубанешвар, для виконання умов контракту від 07.09.2018 № 2-18 ІТ та від 07.11.2017 № 2017-2-ІТ з 26.06.2019 по 21.07.2019 (а.с. 55).

З наданих суду копій табелів обліку робочого часу позивача випливає, що у період з 12.03.2019 по 29.04.2019 та з 26.06.2019 по 22.07.2019 у табелі стоять позначки «ВД», що свідчить про перебування ОСОБА_1 у вказані періоди у відрядженнях (а.с. 48 зворот а.с. 50).

Крім того, з витягів з технічних завдань на службові відрядження за кордон № 89 згідно з наказом № 12 від 05.03.2019 та № 101 згідно з наказом № 50 від 25.06.2019, ОСОБА_1 направлялась у відрядження у періоди 12.03.201927.04.2019 на 47 діб та 26.06.201921.07.2019 на 26 діб. Розмір добових становив 4 700 євро на 2-х осіб (по 50 євро на особу на добу) та 6500 євро на 5-х осіб (по 50 євро на особу на добу) (а.с. 120, 121).

Відповідно до ст. 121 КЗпП України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством.

За змістом п. 15 р. І Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 № 59, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 31.03.1998 за № 218/2658 (далі Інструкція), окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв`язку з таким відрядженням). Суми добових витрат для працівників підприємств затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98.

Відповідно до п. 19 р. ІІІ Інструкції під час складання звіту про використання коштів, виданих на відрядження, перерахунок здійснених у відрядженні витрат, які підтверджено документально, здійснюється відповідно до фактичного обмінного курсу, застосованого банком, у разі відсутності підтвердних документів про обмін валюти - зважаючи на крос-курс, розрахований за офіційним обмінним валютним курсом, встановленим Національним банком України на день затвердження такого звіту. Якщо для остаточного розрахунку за відрядження необхідно виплатити (перерахувати) додаткові кошти, виплата здійснюється в національній валюті України за офіційним обмінним курсом гривні до іноземних валют, установленим Національним банком України на день затвердження керівником звіту про використання коштів, виданих на відрядження. Виплата (перерахування) зазначених коштів має здійснюватися до закінчення третього банківського дня після затвердження керівником звіту про використання коштів, виданих на відрядження.

Щодо відрядження, яке мало місце у період 12.03.201927.04.2019 відсутні докази виплати ОСОБА_1 вищезазначених добових. У той же час, відповідачем надано видатковий касовий ордер від 11.03.2019, згідно з яким ОСОБА_1 отримала на відрядження 500 доларів США (а.с. 135).

З наданої відповідачем виписки АТ «ПриватБанк» по рахунку АТ «Інститут титану» за 08.04.2019 випливає, що АТ «Інститут титану» здійснено виплату на відрядження 5 000,00 грн., 10 000,00 грн. та 3 338,40 грн. Проте, відомість про розподіл вказаних грошових коштів між відрядженими працівниками суду не надано, у зв`язку із чим суд позбавлений можливості встановити, чи були перераховані з цих сум грошові кошти ОСОБА_1 (а.с. 134).

У той же час, з заяви про збільшення позовних вимог від 19.09.2023 випливає, що 08.04.2019 ОСОБА_1 отримала 5 000,00 грн. (а.с. 142 зворот). Отже, суд вважає цю обставину такою, що визнається сторонами, а тому при обчисленні заборгованості з виплати добових за відрядження терміном 12.03.201927.04.2019 вважає можливим врахувати виплату ОСОБА_1 цієї суми.

Таким чином, за період відрядження 12.03.201927.04.2019 позивачу було сплачено відповідачем добових 500 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11.03.2019 становило 13 194,60 грн. (1 долар США = 26,3892 грн.), що еквівалентно 443,62 євро (1 євро = 29,7432 грн.), та 5 000 грн., що за курсом НБУ станом на 11.03.2019 було еквівалентно 150,35 євро.

Отже, заборгованість з виплати добових за період відрядження 12.03.201927.04.2019 становить 70 383,44 грн. (50 євро х 47 діб 443,62 євро 150,35 євро = 1 756,03 євро, що за курсом НБУ на дату подання позову (1 євро = 40,081 грн.) еквівалентно 70 383,44 грн.).

Суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на положення п.п. 16.1 «б» п. 16.1 п. 16 р. ІІІ Інструкції як на підставу для відмови у виплаті добових, оскільки п. 16.1 р. ІІІ Інструкції стосується порядку визначення часу фактичного перебування у відрядженні.

Так, за змістом п. 16.1 п. 16 р. ІІІ Інструкції фактичний час перебування у відрядженні визначається: а) у разі відрядження з України до іноземних держав - згідно з наказом про відрядження за наявності одного чи декількох документальних доказів перебування працівника у відрядженні (відповідних первинних документів та/або будь-яких інших документів, що підтверджують фактичне перебування працівника у відрядженні - відміток прикордонних служб про перетин кордону, проїзних документів, рахунків на проживання тощо); б) у разі відсутності зазначених відповідно до підпункту "а" цього підпункту відповідних підтвердних документів добові витрати відрядженому працівникові не відшкодовуються.

Як зазначено судом вище, у матеріалах цієї справи наявний наказ про відрядження позивача терміном 12.03.201927.04.2019, табелі обліку робочого часу позивача за цей період, витяг з технічного завдання, а також первинні документи банківські виписки про перерахування коштів на відрядження працівникам, які у сукупності підтверджують фактичний час знаходження ОСОБА_1 у вказаному відрядженні. Відтак, підстави для застосування п.п. б цього пункту у даному випадку відсутні.

Крім того, суд також звертає увагу на те, що представником відповідача з урахуванням засад змагальності цивільного судочинства не заявлялось клопотань про витребування доказів з Державної прикордонної служби України на підтвердження перетину позивачем кордону, якщо ця обставина у нього викликали сумніви.

За таких обставин, суд вважає доведеними позовні вимоги ОСОБА_1 у частині стягнення добових за час відрядження 12.03.201927.04.2019 на суму 70 383,44 грн.

Щодо відрядження, яке мало місце у період 26.06.201921.07.2019 відповідачем надано звіт про використання коштів ОСОБА_1 , виданих на відрядження або під звіт від 23.07.2019, з якого випливає, що нею було отримано 24 194,58 грн., витрачено 37 923,68 грн., перевитрата склала 13 729,10 грн. (а.с. 122), що станом на 23.07.2019 за офіційним курсом НБУ (1 євро = 28,75875 грн.) було еквівалентно 477,36 євро.

Отже, з урахуванням курсу НБУ станом на дату подання позову (1 євро = 40,081 грн.) сума заборгованості відповідача перед позивачем з виплати добових за період відрядження 26.06.201921.07.2019 становить 19 133,07 грн. (477,36 євро х 40,081 грн. = 19 133,07 грн.), що відповідачем визнано у запереченнях на відповідь на відзив (а.с. 100 зворот).

Суд вважає непереконливими доводи представника позивача у тій частині, що ОСОБА_1 за час відрядження за період 26.06.201921.07.2019 було виплачено відповідачем добових на суму 6 000 грн., що підтверджується банківськими виписками АТ «ПриватБанк» по ПАТ «Інститут титану» та відомостями розподілу витрат на відрядження (а.с. 125133), оскільки вони не підміняють собою звіту про використання коштів, виданих на відрядження, від 23.07.2019, що був поданий ОСОБА_1 за наслідками вказаного відрядження. Окрім того, ці виписки та відомості надані не за весь період відрядження, а за 26.06.2019, 04.07.2019 та 05.07.2019, тобто лише за три дні. Відтак, суд вважає, що вказані виписки та відомості розподілу коштів не можуть бути визнані достовірними доказами сплати витрат на відрядження ОСОБА_1 (добових) за весь період відрядження.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача заборгованості з виплати добових за період відрядження 12.03.201927.04.2019 частково обґрунтованими на суму 70 383,44 грн., та за період відрядження 26.06.201921.07.2019 частково обґрунтованими на суму 19 133,07 грн.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає таке.

За змістом частини першої ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Враховуючи, що ОСОБА_1 працювала у день звільнення 14.11.2022 та у цей день з нею не було проведено розрахунку з боку АТ «Інститут титану» відповідно до ст. 116 КЗпП України, тому у даному випадку наявні підстави для застосування до відповідача встановленої ст. 117 КЗпП України відповідальності у вигляді сплати на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, але не більше як за 6 місяців.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 (зі змінами), нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, суд вважає таким, що не відповідає вищезазначеному Порядку розрахунок середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 , наведений у довідці АТ «Інститут титану» від 19.06.2023 № 8912 (а.с. 55 зворот), оскільки у ньому враховано розмір заробітної плати за 12 місяців.

З урахуванням вимог п. 8 вказаного Порядку, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 688,37 грн. (29 600 грн. : 43 дні = 688,37 грн.). Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за 6 місяців з 15.11.2022 по 14.05.2023 становить 88 799,73 грн. (688,37 грн. х 129 днів = 88 799,73 грн.), що відповідає заявленим позовним вимогам.

Суд вважає непереконливими доводи представника відповідача, що заборгованість зі сплати заробітної плати виникла у зв`язку із простоєм підприємства, оскільки наданими АТ «Інститут титану» наказами про організацію трудових відносин із працівниками в умовах воєнного стану за період з лютого 2022 року по листопад 2022 року підтверджується, що ОСОБА_1 залучалась до роботи протягом цього періоду повний місяць, окрім березня-травня 2022 року, а також залучалась до роботи і у вихідні дні у липні 2022 року. Відповідними наказами АТ «Інститут титану» підтверджується, що фактично простій мав місце з 25.02.2022 до 27.05.2022. Отже, обставини неможливості своєчасної виплати заробітної плати ОСОБА_1 після 27.05.2022 і до моменту її звільнення 14.11.2022, які можуть бути визнані поважними, відповідачем не доведені.

Саме по собі посилання на введення воєнного стану, без зазначення конкретних обставин та без підтвердження належними та достовірними доказами неможливості виконання обов`язку із виплати заробітної плати не звільняє відповідача від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. При цьому, лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.1-7.1, яким визнано військову агресію Росії проти України форс-мажорною обставиною, носить інформаційний характер та виходячи із його змісту може бути застосований у господарсько-правових зобов`язаннях, а не у трудових правовідносинах.

Також суд вважає, що у даному випадку відсутні підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, визначені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, оскільки дана постанова стосувалась застосування норми ст. 117 КЗпП України у попередній редакції, якою розмір стягнення не обмежувався певними часовими періодами. На даний час ст. 117 КЗпП України передбачає можливість стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не більше як за 6 місяців. При цьому, заявлений до стягнення позивачем розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку є співмірним із розміром заборгованості та не перевищує її.

Відтак, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку на суму 88 799,73 грн.

Підсумовуючи вищевикладене, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на її користь заборгованості по заробітній платі за період лютий 2022 року листопад 2022 року розміром 150 198,88 грн., добових за час відрядження за період 12.03.201927.04.2019 розміром 70 383,44 грн., добових за час відрядження за період 26.06.201921.07.2019 розміром 19 133,07 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.11.2022 по 14.05.2023 включно розміром 88 799,04 грн., а всього 328 514,43 грн. (без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів).

Окрім того, на підставі положень ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за позовними вимогами майнового характеру (щодо яких позивач звільнена від сплати судового збору) 2 397,15 грн., а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, які судом задовольняються, розміром 1 073,60 грн.

Крім того, в порядку п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на правничу допомогу та встановити строк для подання сторонами доказів на підтвердження зазначених витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 в особі представника адвоката Вельможко Анни Ігорівни до Акціонерного товариства «Інститут титану» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Інститут титану» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період лютий 2022 року листопад 2022 року розміром 150 198 (сто п`ятдесят тисяч сто дев`яносто вісім) грн. 88 коп., добові за час відрядження за період 12 березня 2019 року 27 квітня 2019 року розміром 70 383 (сімдесят тисяч триста вісімдесят три) грн. 44 коп., добові за час відрядження за період 26 червня 2019 року 21 липня 2019 року розміром 19 133 (дев`ятнадцять тисяч сто тридцять три) грн. 07 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15 листопада 2022 року по 14 травня 2023 року включно розміром 88 799 (вісімдесят вісім тисяч сімсот дев`яносто дев`ять) грн. 04 коп., а всього стягнути 328 514 (триста двадцять вісім тисяч п`ятсот чотирнадцять) грн. 43 коп. (без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Інститут титану» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору розміром 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Інститут титану» судовий збір у дохід держави розміром 2 397 (дві тисячі триста дев`яносто сім) грн. 15 коп.

Призначити судове засідання для вирішення питання про понесені сторонами судові витрати на правничу допомогу на 19 січня 2024 року на 14:00 год.

Встановити сторонам строк для подання доказів щодо розміру понесених ними судових витрат на правничу допомогу до 17 січня 2024 року включно.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частини рішення постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 10 січня 2024 року.

Повний текст рішення складено 16 січня 2024 року.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач Акціонерне товариство «Інститут титану», , адреса місцезнаходження: пр. Соборний, буд. 180, м. Запоріжжя, 69035.

Суддя А.В. Шалагінова