провадження № 22-ц/824/4750/2024 суддя-доповідач у суді ІІ Інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Журби О.С., Яворського М.А.,

за участю секретаря Лобоцької В.П.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 24 серпня 2023 року про відмову у забезпеченні позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання права власності та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив витребувати із чужого незаконного володіння квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати на ним право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень, індексний номер 51746597 від 23.03.2020 року, на підставі якого АТ «Страхова компанія «Країна» стало незаконним власником об`єкта нерухомості; внести зміни до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності, шляхом визнання за позивачем права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову в якій просив накласти арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити її відчуження.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 24 серпня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та з урахуванням уточненої апеляційної скарги ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач вказує про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги факт набуття ОСОБА_1 права власності на об`єкт нерухомості. Так, з 22 квітня 2005 року позивач є законним власником об`єкта нерухомості. Разом з тим, об`єкт нерухомості вибув з володіння власника поза його волею та без його відома, що призвело до незаконного захоплення, переоформлення та заволодіння об`єкту нерухомості іпотекодавця всупереч та в обхід Закону України «Про банки та банківську діяльність», що порушує права ОСОБА_1 , Закон України, права НБУ, вкладників банку. При цьому, судом першої інстанції не було взято до уваги обставин, які мають значення для справи та не досліджено аргументи та докази, які були наведені ОСОБА_1 щодо незаконних реєстраційних дій вчинених ПАТ «Український інноваційний банк» (нова непогоджена із НБУ назва ПАТ «Українська інноваційна компанія») та іншими третіми особами (відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договором та реєстраційні дії щодо купівлі-продажу об`єкта нерухомості). Крім того, судом першої інстанції не було досліджено аргументів та доказів, щодо розміщення оголошення про терміновий продаж об`єкта нерухомості, який є предметом цього спору. Отже, з урахуванням наведеного ОСОБА_1 вважає, що суду першої інстанції були викладені достатні обставини, які мають значення для справи для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомості (квартири) та заборони відчуження об`єкту нерухомості (квартири), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки враховуючи розміщене оголошення про терміновий продаж об`єкта нерухомості дає підстави вважати, що і надалі продовжуються дії щодо його незаконного продажу, а у разі не забезпечення позову, не накладення арешту та заборони віджувати вказаний вище об`єкт нерухомості в подальшому такі дії призведуть до невиконання рішення суду, якщо воно буде винесено на користь ОСОБА_1 . Крім того, 29 вересня 2023 року позивачем відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що 15 серпня 2023 року, на підставі договору купівлі-продажу та договору іпотеки від 11 вересня 2023 року, «новим» незаконним власником об`єкту нерухомості (квартири) став ОСОБА_3 . Вказані вище дії підтверджують, що і надалі продовжується незаконний перепродаж об`єкту нерухомості (квартири) та не береться навіть до уваги те, що стосовно цієї квартири вже є судова суперечка та проводяться справи в судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує про те, що 15 серпня 2023 року дійсно придбав квартиру АДРЕСА_2 у АТ «Страхова компанія «Країна» за договором купівлі-продажу від 15 серпня 2023 року, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Литвин А.С., зареєстрованим в реєстрі за № 795, однак, про обставини придбання цієї квартири продавцем, про які зазначає позивач у своїй апеляційній скарзі йому нічого невідомо. Новий відповідач законно, на відповідних правових підставах придбав вказану квартиру та зареєстрував право власності відповідно до чинного законодавства у компетентних органах, тому незважаючи на всі наведені позивачем обставини, про які новому відповідачу не було відомо, він є добросовісним набувачем. При цьому, його добросовісність презюмується, а спростування цієї правової презумпції можливе виключно під час розгляду справи по суті. Тому накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 та заборона її відчуження буде безпідставним втручанням у право власності ОСОБА_3 на вказану квартиру та призведе до покладення на нього індивідуального та надмірного тягаря. До того ж позивачем у доповненні до апеляційної скарги не доведено яким чином невжиття заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на квартиру, яка належить ОСОБА_3 , може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача за захистом яких він звернувся до суду, а відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у забезпеченні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надав доказів, що невжиття заявлених заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або останнє не матиме ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Використання іпотекодавцем власних прав, передбачених чинним законодавством не свідчить однозначно про порушення прав позивача.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Такий інститут цивільно-процесуального законодавства передбачений з метою попередження несумлінних дій відповідача, який може, наприклад, сховати або продати майно, тобто з метою усунення утруднення або неможливості виконання рішення.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» роз`яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовних вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом серед іншого просить витребувати із чужого незаконного володіння квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати на ним право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, позивач вказує, що квартира, на яку він просить визнати право власності, була кілька разів перепродано, в тому числі і під час розгляду даної справи в суді.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що заява про забезпечення позову є обґрунтованою, оскільки такий спосіб забезпечення позову прямо передбачений чинним законодавством та є співмірним із заявленими позовними вимогами. У разі невжиття заходів забезпечення позову у зазначений спосіб, існують ризики щодо відчуження відповідачем нерухомого майна, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відмовляючи у забезпеченні позову, суд першої інстанції не звернув увагу на зазначене, помилково пославшись на те, що ОСОБА_1 не надав доказів, що невжиття заявлених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або останнє не матиме ефективного захисту. Судом не взято до уваги, що майно, на яке позивач просить накласти арешт, є предметом спору і саме його позивач просить витребувати на свою користь, а, відтак, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги, що є підстави вважати, що не вжиття зазначених заходів забезпечення позову може утруднити виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову, оскільки спірне майно може бути відчужене.

При цьому, суд не взяв до уваги висновки, які містяться упостанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17, в якій зазначено, що за змістом ст. 149, 158 ЦПК України умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

В той же час, апеляційний суд вважає надмірним заходом забезпечення позову заборону відчуження квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , про який просив позивач, оскільки накладений на дану квартиру арешт, в повній мірі забезпечує вимоги позивача, в тому числі і не дає можливості відчужувати зазначений об`єкт нерухомості.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відсутність підстав до забезпечення позову, висновки суду не відповідають обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у справі доказах що у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення з прийняттям нової постанови по суті вимог позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 24 серпня 2023 рокускасувати та прийняти постанову.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на об`єкт нерухомості (квартиру), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_3 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Стягувач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 .

Боржник: ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 .

Постанова підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Постанова набрала законної сили 14 лютого 2024 року.

Строк пред`явлення постанови до виконання - три роки.

Повне судове рішення складено 19 лютого 2024 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Журба С.О.

Яворський М.А.