Справа №344/3339/22
Провадження № 2/345/116/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.02.2024 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Сухарник І.І.

за участю секретаря судового засідання Рибчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що 01.08.2017 між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем був укладений Кредитний договір № Z06.116.75621, згідно умов якого банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в розмірі 38 119,00 гривень, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит та повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і комісіями згідно умов Договору кредиту та Додатками до нього, який є його невід`ємною частиною.

Банк на виконання умов Договору надав позичальнику грошові кошти, однак позичальник своїх зобов`язань за Договором належно не виконував, тому станом на 03.12.2020 заборгованість ОСОБА_1 становить 56 465,03 гривні, яка складається із заборгованості за основним боргом 5920,46 гривень, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 7102,75 гривень, заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями 43 441,82 гривень.

03.12.2020 між ПАТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» укладено договір факторингу № 12/90, відповідно до умов якого ПАТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а останнє приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти на умовах, визначених Договором факторингу. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за даним Договором, відступаються в розмірі заборгованості боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Профіт Капітал» в розмірі 56 465,03 гривень.

Тому, з урахуванням наведеного представник позивача просить суд стягнути з відповідача заборгованість за вищезазначеним кредитним договором, а також 3 % річних за користування кредитом в сумі 1828,17 гривень, заборгованість за інфляційними втратами в сумі 5703,00 гривень, а також 2481,00 гривень судового збору.

Крім того, 29.07.2022 до суду надійшло клопотання представника позивача адвоката Мартиненка В.В. про доручення доказів до матеріалів цивільної справи, в якому він також просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 гривень.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09.03.2022 провадження у справі відкрито за правилами глави 10 ЦПК України, тобто у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а також встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06.06.2022 дану цивільну справу передано на розгляд до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області та згідно протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2022 передано її для розгляду головуючому судді Сухарник І.І.

Заочним рішенням від 16.09.2022 позов було задоволено повністю.

16.11.2023 від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про перегляд заочного рішення, в якій відповідач просить скасувати заочне рішення від 19.07.2022 та призначити справу до розгляду в загальному порядку. В своїй заяві посилається на наступне.

Позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» не було повідомлено відповідачу про укладення договору факторингу, оскільки відповідач жодних письмових повідомлень не отримував.

Відповідач зазначає, що в матеріалах позовної заяви відсутня інформація про сплачені ним кошти на погашення кредитної заборгованості. Також відсутній розрахунок заборгованості, в якому було б вказано розмір та період нарахування відсотків. Позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували наявність заборгованості.

Також ОСОБА_1 зазначає, що позивачем не надано пояснення щодо суми нарахованої комісії 43441,82 грн. Зазначає, що кредитний договір, укладений між ним та АТ «Ідея Банк», в частині, що передбачає сплату позичальником на постійній основі плати за обслуговування кредиту (комісії) щомісячно є недійсним, оскільки нарахування комісії суперечить чинному законодавству.

Щодо стягнення з нього 3% річних та інфляційних втрат за прострочення оплати кредиту, по відповідач зазначає, що розрахунок даних сум слід здійснювати щодо суми боргу 13023,21 грн. (тіло кредиту та відсотки по кредиту, без комісії).

Крім того, ОСОБА_1 звертає увагу, що сума фактично отриманих ним коштів по кредиту становить 34811,87 грн. (а не 38119,00 грн.), оскільки 3307,13 грн. було зараховано як оплату страхового платежу до договору кредиту. Сума процентів по кредитному договору повинна розраховуватися виходячи з розміру виданих коштів.

Відповідач вказує, що відсотки по кредитному договору не повинні нараховуватися з 30.11.2021 (дана направлення йому досудової вимоги).

Щодо стягнення з нього 2000,00 грн. витрат на правову допомогу, то відповідач зазначає, що позивачем не надано доказів розрахунку витрат на професійну правничу допомогу, а також не надано підтвердження здійснення оплати.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 просить визнати недійсним з моменту укладення договору пункти 1.11 кредитного договору № Z06.116.75621 від 01.08.2017 та п. 6.1. Графік щомісячних платежів, який був укладений між ним та АТ «Ідея Банк» в частині визначеної в даному графіку комісії, що підлягає до сплати за обслуговування кредиту в розмірі 43441,82 грн. Також просить позовну заяву задовольнити частково: відмовити повністю у стягненні комісії в сумі: 43441,82 грн., 3% річних в сумі 1828,17 грн., інфляційних втрат в сумі 5703,00 грн., витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. У частині стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5920,46 грн. та заборгованості у розмірі 7102,75 грн. відповідач просить позов задовольнити, тобто визнає позовні вимоги в цій частині.

Ухвалою від 30.11.2023 скасовано заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.09.2022 та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судове засідання представник позивача не з`явився, але подав суду заяву про слухання справи без участі представника, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, однак подав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. При вирішенні справи просить врахувати пояснення, які надані в заяві про перегляд заочного рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Частиною 1ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч.1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Як визначено в ч. 1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 01.08.2017 між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством "Ідея Банк" (далі ПАТ "Ідея Банк") було укладено кредитний договір № Z06.116.75621, за яким відповідачу було надано кредит на поточні потреби в сумі 38 119,00 гривень (а.с. 5-6).

Згідно п.1.2 кредитного договору № Z06.116.75621 від 01.08.2017, банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 60 місяців. Пункти 1.3-1.9 договору передбачають обов`язок позичальника сплачувати проценти за користування кредитом (а.с.5).

Пунктом 1.11 кредитного договору № Z06.116.75621 від 01.08.2017 передбачено, що позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) щомісячно в терміни та розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Обслуговування кредиту банком включає в себе: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом, тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку (а.с.5).

Однак, як зазначено в п.3.2.4 кредитного договору № Z06.116.75621 від 01.08.2017 позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості та іншої інформації, яка повинна надаватися позичальнику за законом.

До матеріалів справи також додано паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), в якому зазначено основні умови кредитування, інформація щодо процентної ставки, порядок повернення кредиту (а.с.7).

Додатком до паспорта споживчого кредиту є графік щомісячних платежів за кредитним договором, яким передбачено щомісячну оплату тіла кредиту, процентів, комісії (а.с.8).

Для укладення кредитного договору № Z06.116.75621 від 01.08.2017 ОСОБА_1 було подано заяву-анкету від 01.08.2017 та заяву № Z06.116.75621 про акцепт публічної оферти ПАТ «Ідея Банк» на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку (а.с.9, 10).

Факт укладення кредитних договорів та отримання відповідачем кредитних коштів під час розгляду справи підтверджено наданими письмовими доказами, в тому числі ордером-розпорядженням №1 про видачу кредиту (а.с. 11).

Також ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування життя від 01.08.2017 (а.с.12).

Згідно виписки з банківського рахунку ОСОБА_1 за період з 01.01.2000 по 21.10.2021, яка виконана ПАТ «Ідея Банк», 01.08.2017 ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 38119,00 грн., 01.09.2017 відбулося часткове погашення тіла кредиту в сумі 32198,54 грн. 16.12.2020 залишок кредитної заборгованості в сумі 5920,46 грн. списано (а.с.14).

Згідно довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № Z06.116.75621 від 01.08.2017, станом на 03.12.2020 заборгованість становить 56465,03 грн., в тому числі: заборгованість за основним боргом 5920,46 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 7102,75 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 43 441,82 грн. (а.с.15).

03.12.2020 року між акціонерне товариство «Ідея Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» укладено договір факторингу № 12/90 (а.с.23-25).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

На підставі статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 2.1 Договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу.

П. 2.2 передбачає, що права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості Боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору.

Пунктом 5.1 Договору факторингу права Вимоги, строк платежів по котрим настав, а також ті, що виникнуть у майбутньому вважаються такими, що перейшли від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» в день підписання відповідного реєстру Боржників, за умови виконання ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зобов`язань, передбачених п. 4.1. цього Договору.

Також судом встановлено, що ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зобов`язання за Договором факторингу виконав в повному обсязі, та відповідно перерахував суму на користь АТ «Ідея Банк» (а.с. 29, 30).

За таких обставин, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» починаючи з 03.12.2020 року відповідно до договору факторингу №12/90 перейшло право за Договором № Z06.116.75621 від 01.08.2017 року, що укладено між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , що підтверджується реєстром боржників (а.с. 26-28).

Після укладення договору факторингу ТОВ «ФК «Профіт Капітал» у зв`язку з неповерненням кредитної заборгованості в сумі 56465,03 грн. було нараховано відповідачу 3% відсотки річних та інфляційні втрати за період з 03.12.2020 по 10.01.2022 (а.с.16).

Також у зв`язку з вчасним неповерненням кредитної заборгованості позивачем було надіслано відповідачу досудову вимогу від 30.11.2021 щодо дострокового стягнення заборгованості в сумі 56465,03 грн. згідно кредитного договору № Z06.116.75621 від 01.08.2017 року (а.с.17).

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу,інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття «строк дії договору» і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання зазначеного зобов`язання.

Тобто, належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором. При цьому, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Судом встановлено, що кредитний договір № Z06.116.75621 від 01.08.2017 був укладений між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 в письмовій формі. На підставі даного договору між ними виникли кредитні правовідносини.

Оскільки до кредитного договору № Z06.116.75621 від 01.08.2017 додається паспорт споживчого кредиту, в п.7 якого наявне посилання на ЗУ «Про споживче кредитування», то між сторонами виникли відносини споживчого кредитування.

Згідно умов кредитного договору № Z06.116.75621 від 01.08.2017, строк його дії - 60 місяців, а саме до 01.08.2022. Також цим кредитним договором передбачено щомісячне здійснення платежів на погашення кредиту (а.с.5-6).

Відповідачем не було дотримано термінів повернення кредиту, що підтверджується банківською випискою (а.с.14).

Оскільки відповідачу була направлена досудова вимога від 30.11.2021 щодо дострокового стягнення заборгованості (у зв`язку з порушенням термінів сплати щомісячних платежів) згідно кредитного договору № Z06.116.75621 від 01.08.2017 року, то з цього часу виникає обов`язок відповідача ОСОБА_1 здійснити дострокове повернення частини позики, що залишилася.

Крім того, як зазначено в заяві про перегляд заочного рішення, яка подана ОСОБА_1 16.11.2023, відповідач просить позовну заяву задовольнити частково, а саме стягнути з нього заборгованість за тілом кредиту в сумі 5920,46 грн. та заборгованість за відсотками у розмірі 7102,75 грн. Таким чином, відповідач визнає позовні вимоги в цій частині.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в сумі 5920,46 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 7102,75 грн., оскільки дані вимоги позивача до відповідача обґрунтовані.

Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комісіями, суд зазначає наступне.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ч. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.07.2022 у цивільній справі № 496/3134/19 (провадження 14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20 (провадження № 61-16470св20), та зазначає, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування».

Пунктом 1.11 кредитного договору № Z06.116.75621 від 01.08.2017, укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , встановлено плату за надання інформації щодо кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем.

Розмір плати за обслуговування кредиту визначений у пункті 6 кредитного договору (у графіку щомісячних платежів) та змінюється залежно від погашення кредиту: перший платіж за обслуговування кредиту становить 1454,28 грн., останній 667,12 грн.

Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено.

При цьому одночасно пунктом 3.2.4. кредитного договору № Z06.116.75621 від 01.08.2017 визначено, що позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості та іншої інформації, яка повинна надаватися позичальнику за законом.

Зміст пункту 3.2.4. кредитного договору контекстуально дублює положення пункту 1.11 кредитного договору в розрізі послуг щодо надання інформації за кредитом, але в пункті 3.2.4. кредитного договору безоплатно, а в пункті 1.11 кредитного договору - з оплатою наданих послуг.

Фактично на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць послуги з надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо, мають оплатний характер, що суперечить як змісту пункту 3.2.4. кредитного договору, так і вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку про те, що положення пунктів 1.11 та 6 кредитного договору, укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту (комісію) щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

Аналогічний висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13.07.2022 у цивільній справі № 496/3134/19 (провадження 14-44цс21).

У зв`язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями в сумі 43441,82 грн.

Щодо договору факторингу, то судом встановлено наступне.

У відповідності до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст. 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України, передбачено: "Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом."

Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "...заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом... боржник, який не отримав повідомлення про передачу прав вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі".

Отже, з матеріалів справи вбачається, що договір факторингу № 12/90 від 03.12.2020 укладено у відповідності до вимог закону, містить всі істотні умови, при його укладенні були дотримані норми ЦК України, які регулюють дані правовідносини.

Зокрема, набуття права вимоги позивача до відповідача згідно кредитного договору № Z06.116.75621 від 01.08.2017 підтверджується: договором факторингу № 12/90 від 03.12.2020 (а.с.23-25), реєстром боржників, який є додатком до договору факторингу (а.с.26-28), актом №1 прийому-передачі реєстру боржників від 18.10.2021 (а.с.66-67), платіжними дорученнями про проведення оплати згідно договору факторингу (а.с.29-30).

Таким чином, судом встановлено, що в результаті укладення договору факторингу 03.12.2020 ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» набуло права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № Z06.116.75621 від 01.08.2017 в сумі 13023,21 грн., в тому числі: заборгованість за основним боргом 5920,46 гривень, заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 7102,75 гривень.

Після відступлення права грошової вимоги, відповідачем не було здійснено жодної оплати на погашення боргу перед позивачем.

Також відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 03.12.2020 по 10.01.2022 та інфляційні втрати за грудень 2020 листопад 2021 років.

Суд приходить до висновку, що розрахунок 3% річних та інфляційних втрат має бути проведений, виходячи з суми фактичної заборгованості 13023,21 грн. Крім того, у заяві про перегляд заочного рішення відповідач також вважає, що обрахунок 3% річних та інфляційних втрат слід здійснювати, виходячи з суми 13023,21 грн.

Суд приходить до висновку про стягнення з відповідача суми інфляційних втрат за період грудень 2020 листопад 2021 років, а саме: за грудень 2020 117,21 (індекс інфляції - 100,9%), за січень 2021 169,30 (індекс інфляції - 101,3%), за лютий 2021 130,23 (індекс інфляції - 101%), за березень 2021 221,39 (індекс інфляції - 101,7%), за квітень 2021 91,16 (індекс інфляції - 100,7%), за травень 2021 169,30 (індекс інфляції - 101,3%), за червень 2021 26,05 (індекс інфляції - 100,2%), за липень 2021 13,02 (індекс інфляції - 100,1%), за вересень 2021 156,28 (індекс інфляції - 101,2%), за жовтень 2021 117,21 (індекс інфляції - 100,9%), за листопад 2021 104,19 (індекс інфляції - 100,8%), а всього 1315,34 грн., тобто часткове задоволення позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат.

Щодо стягнення 3% річних, то суд приходить до висновку про стягнення з відповідача 432,36 грн., в тому числі: за період з 03.12.2020 по 31.12.2020 30,96 грн. (29 днів), за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 390,70 грн. (365 днів), за період з 01.01.2022 по 10.01.2022 10,70 грн. (10 днів), тобто часткове задоволення позовної вимоги про стягнення 3% річних.

Згідно ч.1 ст. ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» було укладено з адвокатським об`єднанням «Правовий діалог» договір про надання правової допомоги від 28.09.2021 (а.с.64-65), в якому передбачено види правової допомоги, що надається. Згідно акту №1 прийому-передачі наданої правової допомоги від 01.06.2022, за підготовку та подання позовної заяви до ОСОБА_1 розмір винагороди становить 2000,00 грн. (а.с.68-69). Проведення оплати підтверджено платіжним дорученням № 9641 від 05.07.2022 (а.с.71).

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 572,61 гривень судового збору та 461,60 гривень витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст. 12, 141, 258, 259, 265, 268, 279 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (04071, м. Київ, вул. Набережно-Лугова, 8, , р/р IBAN № НОМЕР_2 в АТ «Універсал Банк») заборгованість за кредитним договором № Z06.116.75621 від 01.08.2017 у розмірі 14770,91 гривень, станом на 10.012022, яка складається з 5920,146 гривень заборгованості за тілом кредиту, 7102,75 гривень заборгованості за відсотками, 432,36 гривень 3 % річних за користування кредитом та 1315,34 гривні інфляційних втрат.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (04071, м. Київ, вул. Набережно-Лугова, 8, , р/р IBAN № НОМЕР_2 в АТ «Універсал Банк») 572,61 гривень судового збору та 461,60 гривень витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 06.02.2024.

Головуючий