рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

Справа № 495/36/24

Номер провадження 2/495/59/2024

22 січня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Боярського О.О.,

при секретарі - Червинській І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білгород-Дністровський в порядку загального позовного провадження в підготовчому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - служба у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради Одеської області позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просить суд:

- позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свою заяву позивач обґрунтовує тим, що вона 25.08.2001 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 у Чернігівському міському відділу реєстрації актів громадянського стану Чернігівського обласного управління юстиції, про що вказаним відділом реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний актовий запис за № 1278 та видано свідоцтво про одруження.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.09.2023 року у справі № 761/25570/23 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Позивач та Відповідач мають спільну дитину, а саме: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис за № 487).

Позивач вказує, що після припинення спільного проживання Відповідач ОСОБА_2 взагалі перестав проявляти до сина ОСОБА_3 увагу, цікавиться його здоров`ям та розвитком, бути присутнім у його житті.

На даний час спільний син ОСОБА_4 проживає із Позивачем та перебуває на утриманні Позивача, а також перебуває на самостійному вихованні Позивача.

ОСОБА_1 звернулася до суду та отримала ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30.10.2023 року у справі №761/36592/23 про стягнення з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини.

При цьому, відповідач ОСОБА_2 не проявляє до дитини уваги, не цікавиться життям дитини, її розвитком та вихованням. Зі сторони відповідача відсутня повага до дитини та інтерес до її виховання.

ОСОБА_2 тривалий час не піклуються про фізичний і духовний розвиток сина ОСОБА_3 , його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання дитини.

ОСОБА_2 взагалі не спілкуються з сином ОСОБА_3 в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, розвитку, формулювання як (мужчина), також не надає дитині доступу до культурних та духовних цінностей.

ОСОБА_2 не сприяє засвоєнню сином ОСОБА_3 загальновизнаних норм моралі, а своєю негативною й протиправною поведінкою, показує поганий приклад і створює небезпеку для його життя і здоров`я, не проявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання дитиною розвитку.

Позивачка неодноразово проводила з Відповідачем ОСОБА_2 бесіду стосовно прояву зацікавленості до дитини просив не кричати на сина, а також цікавиться його здоров`ям, розвитком, моральним та фізичним вихованням, водночас всі прохання Позивача Відповідач ігнорує, та продовжує ігнорувати існування дитини.

Таким чином відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина ОСОБА_4 .

На даний час, ОСОБА_1 самостійно забезпечує дитину усім необхідним, оскільки дитина перебуває на її самостійному утриманні.

ОСОБА_1 не перебуває у наркологічному обліку та обліку психіатра, не має боргових зобов`язань перед будь-якими фінансовими установами, що виключає можливість зменшення обсягу витрат на власну дитину, не судима; не має жодних тяжких хронічних захворювань або схильність до них, що можуть викликати будь-які фізіологічні загострення в майбутньому, які б сприяли на виховання сина.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка зазначає, що проживає разом з сином у власному житлі за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування квартири від 04.11.2016 року та витягом про право власності на нерухоме майно.

Позивач працює в Комунальному некомерційному підприємстві «Консультативно-діагностичний центр» Печерського району м. Києва на посаді лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення з 03.08.1998 року по теперішний час, згідно наказу № 57-к від 04.08.1998 року.

ОСОБА_1 має у власності транспортний засіб марки «Mitsubishi Lance», 2008 року випуски, зеленого кольору з реєстраційним номером НОМЕР_3 .

Відповідно до акту обстеження умов проживання, умови проживання сина ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 оцінені як задовільні.

В квартирі наявні усі зручні та сучасні умови для проживання сина разом з матір`ю, дитина має власну кімнату зі своїм ігровим кутком.

ОСОБА_1 характеризується за місцем проживання як ввічлива та доброзичлива, яка завжди готова прийти на допомогу.

Відповідач ОСОБА_2 на протязі останнього часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно виховання дитини, не бере участі у вихованні, не піклується про дитину, тому є доцільним позбавлення його батьківських прав.

Таким чином, такі обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що Відповідач повинен бути позбавлений батьківських прав.

На підставі наведеного просить задовольнити позов.

Процесуальні дії.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 січня 2024 року провадження по справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, просить справу розглядати у його відсутність та задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. 08.01.2024 року до суду надійшла заява ОСОБА_2 відповідно до якої вказує, що він повністю визнає позовну заяву та обставини, на які посилається позивачка, не заперечує проти задоволення вимог в повному обсязі, в саме, взнає вимоги щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Справу просить розглядати без його участі за наявними у справі доказами. Вказує, що наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі. Також просить розглядати справу без висновку органу опіки та піклування мотивуючи це тим, що він визнав позов та немає необхідності у його отриманні.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, у зв`язку із чим суд вважає необхідним ухвалити рішення без наявності висновку органу опіки та піклування, оскільки під час розгляду справи сторони дійшли згоди з приводу предмету спорту та відповідач ОСОБА_2 позов визнала у повному обсязі, у зв`язку із чим надання висновку органу опіки та піклування не є доцільним та може сприяти затягуванню розгляду справи, що у совою чергу може негативно вплинути на інтереси неповнолітньої дитини.

У відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Фактичні обставини справи.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Судом було встановлено, що ОСОБА_1 25.08.2001 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 у Чернігівському міському відділу реєстрації актів громадянського стану Чернігівського обласного управління юстиції, про що вказаним відділом реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний актовий запис за № 1278 та видано свідоцтво про одруження.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.09.2023 року у справі № 761/25570/23 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Позивач та Відповідач мають спільну дитину, а саме: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис за № 487).

Позивач вказує, що після припинення спільного проживання Відповідач ОСОБА_2 взагалі перестав проявляти до сина ОСОБА_3 увагу, цікавиться його здоров`ям та розвитком, бути присутнім у його житті.

На даний час спільний син ОСОБА_4 проживає із Позивачем та перебуває на утриманні Позивача, а також перебуває на самостійному вихованні Позивача.

ОСОБА_1 звернулася до суду та отримала ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30.10.2023 року у справі №761/36592/23 про стягнення з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини.

При цьому, відповідач ОСОБА_2 не проявляє до дитини уваги, не цікавиться життям дитини, її розвитком та вихованням. Зі сторони відповідача відсутня повага до дитини та інтерес до її виховання.

ОСОБА_2 тривалий час не піклуються про фізичний і духовний розвиток сина ОСОБА_3 , його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання дитини.

ОСОБА_2 взагалі не спілкуються з сином ОСОБА_3 в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, розвитку, формулювання як (мужчина), також не надає дитині доступу до культурних та духовних цінностей.

ОСОБА_2 не сприяє засвоєнню сином ОСОБА_3 загальновизнаних норм моралі, а своєю негативною й протиправною поведінкою, показує поганий приклад і створює небезпеку для його життя і здоров`я, не проявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання дитиною розвитку.

Позивачка неодноразово проводила з Відповідачем ОСОБА_2 бесіду стосовно прояву зацікавленості до дитини просив не кричати на сина, а також цікавиться його здоров`ям, розвитком, моральним та фізичним вихованням, водночас всі прохання Позивача Відповідач ігнорує, та продовжує ігнорувати існування дитини.

Таким чином відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина ОСОБА_4 .

На даний час, ОСОБА_1 самостійно забезпечує дитину усім необхідним, оскільки дитина перебуває на її самостійному утриманні.

ОСОБА_1 не перебуває у наркологічному обліку та обліку психіатра, не має боргових зобов`язань перед будь-якими фінансовими установами, що виключає можливість зменшення обсягу витрат на власну дитину, не судима; не має жодних тяжких хронічних захворювань або схильність до них, що можуть викликати будь-які фізіологічні загострення в майбутньому, які б сприяли на виховання сина.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка зазначає, що проживає разом з сином у власному житлі за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування квартири від 04.11.2016 року та витягом про право власності на нерухоме майно.

Позивач працює в Комунальному некомерційному підприємстві «Консультативно-діагностичний центр» Печерського району м. Києва на посаді лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення з 03.08.1998 року по теперішний час, згідно наказу № 57-к від 04.08.1998 року.

ОСОБА_1 має у власності транспортний засіб марки «Mitsubishi Lance», 2008 року випуски, зеленого кольору з реєстраційним номером НОМЕР_3 .

Відповідно до акту обстеження умов проживання, умови проживання сина ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 оцінені як задовільні.

В квартирі наявні усі зручні та сучасні умови для проживання сина разом з матір`ю, дитина має власну кімнату зі своїм ігровим кутком.

ОСОБА_1 характеризується за місцем проживання як ввічлива та доброзичлива, яка завжди готова прийти на допомогу.

Відповідач ОСОБА_2 на протязі останнього часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно виховання дитини, не бере участі у вихованні, не піклується про дитину, тому є доцільним позбавлення його батьківських прав.

Таким чином, такі обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що Відповідач повинен бути позбавлений батьківських прав.

Під час розгляду справи відповідач ОСОБА_2 позов ОСОБА_1 та обставини, на які позивач посилається, обґрунтовуючи вимоги, визнала у повному обсязі.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно із ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Статтею 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини насамперед необхідно виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан, тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 61-327цс18 відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Окрім того, судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_2 як батьку неповнолітньої дитини, в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню сина ОСОБА_3 та протиправної поведінки по відношенню до дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), що зазначив і позивач у позовній заяві.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач ОСОБА_2 за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без поважних причин залишивши його без материнської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачем доведено, що поведінка відповідачки відносно її дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Виходячи із оцінки доказів у справі таке ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, суд вважає свідомим та умисним, що дає підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав.

Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що позбавлення батьківських прав не позбавляє відповідача права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав в разі зміни свого ставлення до дитини, своєї поведінки та усунення обставин, що були підставою позбавлення батьківських прав.

Стосовно позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини суд зазначає, що позивачка просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , а відповідач надає згоду на це, яка зазначена в заяві про визнання позову. У зв`язку із чим суд приходить до висновку, що якщо під час розгляду справи батьки дитини дійшли згоди з приводу вказаного питання, звертатися до органу опіки та піклування щодо отримання висновку не є потрібним, оскільки на це потрібен значний час, що може призвести до затягування розгляду справи.

Суд бере до уваги те, що висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору є дорадчим документом та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків для суб`єктів відповідних правовідносин і не має обов`язкового характеру. Він не породжує прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливає на їх права й обов`язки, тобто є фактично джерелом доказування при наявності цивільного спору, оскільки несе виключно інформативний характер і на відміну від рішень органу опіки та піклування має рекомендаційний характер. Цьому документу може бути надана лише оцінка в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений.

Подібні правові висновки викладені у Постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року справа № 742/710/19; Постанові від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15-ц; Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 500/6325/17.

Висновки за результатами розгляду справи

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що у ході розгляду справи встановлено беззаперечні докази повного відсторонення відповідача ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, тому враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню, у зв`язку із чим слід позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 90, 258, 259, 263, 265, 268, 293 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - служба у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради Одеської області позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.О. Боярський