Єдиний унікальний номер 741/2234/23
Провадження № 2/741/145/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 29 січня 2024 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря судового засідання Герасимчук Н.Ю.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мринської територіальної громади в особі Мринської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно та визнання права на завершення приватизації земельної ділянки та одержання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспних дворів. Станом на 15 квітня 1991 року єдиним членом даного колгоспного двору була ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя ОСОБА_2 розпочала процедуру приватизації земельної ділянки площею 1,5 га, яка знаходиться на території колишньої Хотинівської сільської ради Носівського району Чернігівської області та призначена для ведення особистого селянського господарства, отримала розпорядження голови Носівської районної державної адміністрації Чернігівської області від 8 квітня 2009 року № 99 «Про затвердження проектів землеустрою та технічної документації щодо відведення земельних ділянок для передачі їх у власність», на підставі якого було виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 603189, але не встигла у встановленому законом порядку зареєструвати право власності. Він (позивач) є спадкоємцем ОСОБА_2 за заповітом, спадщину прийняв, але нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтв про право на спадщину на зазначене спадкове майно.

ОСОБА_1 просив суд визнати за ним у порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 :

- право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами;

- право на завершення приватизації земельної ділянки площею 1,50 га, яка розташована на території колишньої Хотинівської сільської ради Носівського району Чернігівської області та призначена для ведення особистого селянського господарства, що належало ОСОБА_2 на підставі розпорядження голови Носівської РДА Чернігівської області від 8 квітня 2009 року № 99 «Про затвердження проектів землеустрою та технічної документації щодо відведення земельних ділянок для передачі їх у власність», та одержання документів, що посвідчують право власності на ці земельні ділянки на своє ім`я.

У судове засідання позивач та його представник адвокат Яловський О.В. не з`явилися, представник подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без його участі та участі позивача.

У судове засідання представник Мринської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що сільська рада визнає позовні вимоги, просив розгляд справи проводити без участі їх представника.

Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому була зареєстрована та проживала ОСОБА_2 , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 10).

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року.?

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

За таких обставин ОСОБА_2 в цілому належав житловий будинок АДРЕСА_1 , як єдиному члену колишнього колгоспного двору.

У судовому засіданні встановлено, що розпорядженням голови Носівської районної державної адміністрації Чернігівської області від 8 квітня 2009 року № 99 «Про затвердження проектів землеустрою та технічної документації щодо відведення земельних ділянок для передачі їх у власність» було передано ОСОБА_2 у приватну власність для ведення особистого селянського господарства земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 1,50 га, кадастровий номер :02:002:0009, яка розташована на території колишньої Хотинівської сільської ради Носівського району Чернігівської області, а на даний час Мринської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області. На підставі цього розпорядження на ім`я ОСОБА_2 було виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 603189, але остання не встигла у встановленому законом порядку зареєструвати за собою право власності на цю земельну ділянку, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 12-17).

Таким чином, за життя ОСОБА_2 відповідно до вимог чинного законодавства України розпочала процес приватизації вказаної земельної ділянки, але не отримала правовстановлюючого документа на цю земельну ділянку та не зареєструвала за собою право власності на неї.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6).

У судовому засіданні встановлено, що 7 липня 2008 року ОСОБА_2 склала заповіт, яким все своє майно заповіла ОСОБА_1 , який в свою чергу спадщину прийняв, за його заявою Носівською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу за № 286/2010, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 41-42).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У судовому засіданні встановлено, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 1,50 га, кадастровий номер :02:002:0009, яка розташована на території колишньої Хотинівської сільської ради Носівського району Чернігівської області та призначена для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 22; 23).

З матеріалів справи вбачається, що на житловий будинок АДРЕСА_1 виготовлена технічна документація (а.с. 18-20).

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Право на завершення процедури приватизації та отримання земельної ділянки у власність, яке належало померлій ОСОБА_2 на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті.

Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі.?

Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 1223, 1268 ЦК України, ст.ст. 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 73,8 кв. м, житловою площею 24,8 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , право на завершення приватизації земельної ділянки площею 1,50 га, кадастровий номер :02:002:0009, яка призначена для ведення особистого селянського господарства і розташована на території колишньої Хотинівської сільської ради Носівського району Чернігівської області, та одержання документів, що посвідчують право власності на цю земельну ділянку на його ( ОСОБА_1 ) ім`я, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові витрати по сплаті судового збору покласти за рахунок позивача.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Киреєв