Постанова

Іменем України

06 лютого 2024 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/2552/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач)

суддів: Желепи О.В., Немировської О. В.

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Головний навчально-методичний центр Держпраці»

на рішення Солом`янського районного суду м. Києва

від 04 квітня 2023 року

в складі судді Усатової І. А.

у цивільній справі №760/18303/14-цСолом`янського районного суду м. Києва

за позовом Державного підприємства «Головний навчально-методичний центр Держпраці»

до Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій», ОСОБА_1 , ОСОБА_2

про визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір, визнання майнових авторських прав та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2014 року позивач Державне підприємство «Головний навчально-методичний центр Держпраці» (далі - ДП «ГНМЦ») звернувся до Солом`янського районного судум. Києва з позовом, в якому посилаючись на порушення ОСОБА_3 (далі - відповідач 2) та ОСОБА_1 (далі - відповідач 3) авторських майнових прав на комп`ютерну програму, яка була створена його співробітниками в порядку виконання їх службових обов`язків, просив:

- визнати недійсним свідоцтво № НОМЕР_1 про реєстрацію авторського права на твір комп`ютерна програма «ІНФОРМАЦІЯ_1» («ВЕРСІЯ 1») від 12.02.2014 року;

- зобов`язати Державну службу інтелектуальної власності України внести відомості до Державного реєстру свідоцтв про реєстрацію авторського права на твір про визнання недійсним свідоцтва № НОМЕР_1 про реєстрацію авторського права на твір комп`ютерна програма «ІНФОРМАЦІЯ_1» («ВЕРСІЯ 1») від 12.02.2014 року;

- визнати майнові авторські права Державного підприємства "Головний навчально-методичний центр Держгірпромнагляду України" (ДП «ГНМЦ») на Комп`ютерну програму «ІНФОРМАЦІЯ_1». Версія 1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в липні 2014 року Державне підприємство «Головний навчально-методичний центр Держгірпромнагляду України», нині- ДП «ГНМЦ»,одержало лист від відповідача 2 та відповідача 3, в якому містилась вимога про припинення використання програмного продукту (комп`ютерної програми) «ІНФОРМАЦІЯ_1». Версія 1 (далі - «Версія 1»).

В подальшому позивачу стало відомо про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 одержали свідоцтво № НОМЕР_1 про реєстрацію авторського права на твір Комп`ютерна програма «ІНФОРМАЦІЯ_1» («ВЕРСІЯ 1») від 12.02.2014 року (далі - «ВЕРСІЯ 1»)

Позивач вважає, що відповідач 2 та відповідач 3 одержали свідоцтво № НОМЕР_1 про реєстрацію авторського права на комп`ютерну програму«ВЕРСІЯ 1» з порушенням майнових авторських прав позивача, оскільки позивачу майнові авторські права на комп`ютерну програму «Версія 1» належать позивачу.

Позивач посилається на те, в 2002 році співробітниками позивача, в тому числі ОСОБА_3 , як відповідальним виконавцем, та ОСОБА_1 , як провідним фахівцем, на замовлення Міністерства праці та соціальної політики України було створене спеціальне програмне забезпечення для спеціального психофізіологічного тестування. Згодом позивач отримав сертифікат відповідності серія ВБ№ 262698 на одиничний виріб програмного засобу - комп`ютерну програму «Версія 1».

Позивач вважав, що свідоцтво № НОМЕР_1 про реєстрацію авторського права на твір «ВЕРСІЯ 1» від 12.02.2014 було видано ОСОБА_5 та ОСОБА_1 з порушенням майнових авторських прав позивача.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 04 квітня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що судом першої інстанції не прийнято до уваги факт існування державного замовлення на створення комп`ютерної програми, яка в подальшому отримала назву «ІНФОРМАЦІЯ_1». Версія 1.

Зазначив, що судом першої інстанції проігноровано факт існування трудових та інших оплачуваних відносин між позивачем та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , метою яких було створення службового твору - комп`ютерної програми «Версія 1».

Також зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що комп`ютерна програма існувала до того, як була подана 20.11.2004 та пройшла сертифікацію 22.12.2004 за сертифікатом серії ВБ №262698, а тому авторське право виникло з моменту створення програми, а майнові права на таку комп`ютерну програму, за законом, чинним на час виникнення програми, належать саме позивачу.

Додав, що місцевим судом не враховано, що позов стосувався не перевірки дотримання формальних вимог при реєстрації авторського права на комп`ютерну програму «ВЕРСІЯ 1» за ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , а порушенням такими діями майнових авторських прав позивача.

За вказаних обставин, просив скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17.08.2023 та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач 2, скориставшись наданим правом, подав відзив на апеляційну скаргу, в якій посилалася на необґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо належності майнових прав на комп`ютерну програму позивачу.

Зазначив, що вказана комп`ютерна програма розроблялася ним разом з відповідачем 3 починаючи з 1994 років, яка в подальшому, станом на 1999 рік отримала назву «ІНФОРМАЦІЯ_1» (Версія 1)», та функціонувала на основі операційної системи MSDOS і була створено мовою програмування «TurboBasic», в той час як в контексті виконання науково-технічної роботи, передбачалось створення комп`ютерної програми «Main», яка працює на основі операційної системи MicrosoftWindows 98.

Крім того, вказував, що авторський договір при створенні комп`ютерної програми не укладався, а фінансування НТР було припинено після виникнення великої заборгованості за 2002 рік.

Резюмував, що позивачем не доведено факт створення комп`ютерної програми як службового твору, чи як результату виконання науково-технічної роботи.

З вказаних обставин просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач 3, скориставшись наданим правом, подав відзив на апеляційну скаргу, в якій посилалася на необґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо належності майнових прав на комп`ютерну програму позивачу.

Зазначив, що службовим твором, який було замовлено та оплачено державою була комп`ютерна програма «Main», яка і була подана на випробування у 2003 році. А у звітних матеріалах немає жодних відомостей про комп`ютерну програму «Версія 1», а тому докази наявні в матеріалах справи свідчать про те, що саме програма « Main » створювалась, як службовий твір, а не комп`ютерна програма «Версія 1».

Зазначив, що оплачувані трудові відносини дійсно мали місце, однак стосувалися інших видів робіт, таких як проведення занять, обстеження працівників, тощо.

Додав, що позивачем не надано доказів про нарахування та отримання відповідачами 2 та 3 авторської винагороди за передачу майнових авторських прав за будь-яке використання створеного ними твору « Версія 1 ».

Резюмував, що позивачем не доведено факт створення комп`ютерної програми «Версія 1» як службового твору, чи як результату виконання науково-технічної роботи.

З вказаних обставин просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач державна організація «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій`скориставшись наданим правом, подав відзив на апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на дотримання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 формальних вимог при поданні заявки про реєстрацію авторського права на комп`ютерну програму, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник позивача - ОСОБА_7 , в судовому засіданні надав пояснення тотожні, зазначеним в апеляційній скарзі, підтримав її та просив задовольнити з підстав, наведених в ній.

Відповідач 2 та відповідач 3 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечували та просили залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник ДП «УКРНОІВІ» - Фінагіна В. Б. в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечували та просили залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, щопозивачем недоведено порушення його майнових авторських прав на комп`ютерну програму та визнання її службовим твором, як і не доведено авторства позивача на комп`ютерну програму «ВЕРСІЯ 1».

Колегія суддів не може погодиться з таким висновком суду першої інстанції та вважає його помилковим, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 01.04.2000 між Навчально-методичним центром Держнаглядохоронпраці (нині - ДП ГНМЦ») в особі начальника ОСОБА_8 та Міністерством праці та соціальної політики України в особі заступника Міністра ОСОБА_20 укладено договір № 4 про створення (передачу) науково-технічної продукції (том 1, а. с. 26-28).

Відповідно до п. 1.1 договору замовник доручає, а виконавець бере на себе виконання роботи: «Розробка системи професійного психофізіологічного відбору спеціалістів, які зайняті на роботах з високим рівнем техногенної небезпеки».

Наказом №15/1 від 12.04.2000, виданого директором Навчально-методичним центром Держнаглядохоронпраці (нині - ДП ГНМЦ») ОСОБА_8 , створено наукову групу для проведення робіт «Розробка системи професійного психофізіологічного відбору спеціалістів, які зайняті на роботах з високим рівнем техногенної небезпеки» під керівництвом ОСОБА_9 , до складу наукової групи, крім інших також входили ОСОБА_4 , як відповідальний виконавець та ОСОБА_1 , як провідний фахівець (том 3, а. 75).

З облікової картки НДР і ДКР (ОК) від 27.06.2000 вбачається, що виконавцем НДР (ДКР) «Розробка системи професійного психофізіологічного відбору спеціалістів, які зайняті на роботах з високим рівнем техногенної небезпеки» є ДП Навчально-методичний центр Держнаглядохоронпраці (нині - ДП ГНМЦ»), а власником результату НДР (ДКР) зазначено Міністерство праці та соціальної політики України (том 1, а. с. 142).

Відповідно до протоколу узгодження зміни замовника на виконання науково-технічної роботи «Розробка системи професійного психофізіологічного відбору спеціалістів, які зайняті на роботах з високим рівнем техногенної небезпеки» від 25.02.2002 замовником до договору № 4 від 01.04.2000 став Державний департамент з нагляду за охороною праці (нині - Державна служба з питань праці), в особі директора ОСОБА_21, а виконавцем - Головний навчально-методичний центр Держнаглядохоронпраці(нині - ДП ГНМЦ»), в особі начальника ОСОБА_8 (том 1, а. с. 104-105).

Згідно вищевказаного протоколу також вбачається, що на науково-технічну роботу було обґрунтоване фінансування у загальному обсязі 700 000,00 грн. А саме: І етап: Фінансування розробки СППФВС почалося у 2000 році - 50 000,00 грн; ІІ етап: на 2001 рік надано - 50 000,00 грн; ІІІ етап: на 2002 рік надано 320 000,00 грн; VI етап: на 2003 рік заплановано 280 000,00 грн.

Відповідно до наказу директора Державного підприємства «Головний навчально-методичний центр Держнаглядохоронпраці» від 21.01.2002 № 6/1 «Про створення наукової групи для проведення робіт «Розробка системи професійного психофізіологічного відбору спеціалістів, які зайняті на роботах з високим рівнем техногенної небезпеки» для проведення робіт по додатковій угоді № 4/3 від 17 січня 2002 до договору № 4 від 1 квітня 2000 створено наукову групу у складі співробітників: керівника робіт - ОСОБА_2 , відповідального виконавця - ОСОБА_9, відповідального виконавця, провідного фахівця-біолога ОСОБА_10 , провідного фахівця-біолога - ОСОБА_11 , провідного фахівця-психофізіолога ОСОБА_1 , провідного фахівця-психолога ОСОБА_12 , провідного інженера-програміста ОСОБА_13 . Цим же наказом, покладено виконання обов`язків головного психофізіолога і консультанта-юриста на ОСОБА_14 , виконання усіх обов`язків, пов`язаних з психофізіологічними розробками - на ОСОБА_1 , роботи, пов`язані з програмним забезпеченням - на ОСОБА_13 (том 1, а. с. 47).

Згідно звіту на науково-технічну роботу «Розробка системи професійного психофізіологічного відбору спеціалістів, які зайняті на роботах з високим рівнем техногенної небезпеки» від 22.10.2002, затвердженого Головою Державного Департаменту з нагляду охорони праці ОСОБА_15 , третім пунктом у другому підетапі 01.05.2002 - 31.08.2002 зазначено розробку спеціального програмного забезпечення психофізіологічного тестування. Замовником виступав Державний департамент з нагляду за охороною праці, а виконавцем «Головний навчально-методичний центр Держнаглядохоронпраці». Керівником робіт зазначено ОСОБА_14 , відповідальних виконавців: ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . Крім того, зазначено, що у розробці приймали участь ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 . До звіту, крім іншого увійшло програмне забезпечення психофізіологічного тестування (том 1, а. с. 56-59).

Відповідно до звіту на науково-технічну роботу «Розробка спеціального програмного забезпечення психофізіологічного тестування» другого підетапу 01.05.2002 - 31.08.2002 зазначено, що до звіту увійшли: протокол №1 випробування спеціального програмного забезпечення психофізіологічного тестування та програмне забезпечення психофізіологічного тестування (том 1, а.с. 60-62).

Відповідно до протоколу №1 випробування спеціального програмного забезпечення психофізіологічного тестування у складі голови комісії - ОСОБА_2 та членів комісії, в тому числі ОСОБА_1 , комісія констатувала, що спеціальне програмне забезпечення психофізіологічного тестування подано у комплектності відповідно до технічного завдання у складі електронних носіїв спеціального програмного забезпечення психофізіологічного тестування (дискети) і текстової документації у трьох примірниках. Спеціальне програмне забезпечення психофізіологічного тестування складається з двох частин: автоматизована система «Психофізіологія» (програма прийому вихідних масиві результатів тестування, обробки, збереження інформації та надання довідки); підсистема «Тестування» - комплекс тестів. Випробування здійснювалося на території Головного навчально-методичного центру Держнаглядохоронпраці і на його обладнанні (том 2, а. с. 34-35).

З керівництва користувача автоматизованої підсистеми «Психофізіологія» вбачається, що вимоги до технічних засобів, на яких встановлюється АП «Психофізіологія» а саме: IBM сумісний комп`ютер із процесором INTELPENTIUMII і вище; оперативна пам`ять мінімум 256 MB; накопичувач вінчестер мінімум 100 GB; пристрій запису на CD-диск; операційна система не нижче Microsoft Windows 98; база даних MicrosoftAccess 97. Крім цього у вказаному документі містяться візуальні зображення окремих елементів комп`ютерної програми (том 2, а. с. 125-150).

Згідно звіту на науково-технічну роботу «Розробка системи професійного психофізіологічного відбору спеціалістів, які зайняті на роботах з високим рівнем техногенної небезпеки» від 17.03.2003, затвердженого Головою Державного Департементу з нагляду охорони праці ОСОБА_15 , першим пунктом VI етапу - 2003 рік зазначено іспит та апробація спеціального програмного забезпечення психофізіологічного тестування, другий пункт - коректування і доопрацювання програмного забезпечення психофізіологічного тестування. 2 пунктом першого під етапу січень 2003 року вказано іспит і апробація спеціального програмного забезпечення психофізіологічного тестування. Замовником виступав Державний комітет України з нагляду за охороною праці (нині - Державна служба з питань праці), а виконавцем розробки Головний навчально-методичний центр Держнаглядохоронпраці. Керівником робіт виступав ОСОБА_4 . Відповідальні виконавці: ОСОБА_10 , ОСОБА_9 . У розробці приймали участь ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 . До звіту, крім іншого увійшло програмне забезпечення психофізіологічного тестування (том 1, а. с.198-200).

Згідно з протоколом випробування спеціального програмного забезпечення психофізіологічного тестування №1 від 17.01.2003 комісія у складі голови - ОСОБА_2 та членів комісії: ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 розглянула представлене на випробування спеціальне програмне забезпечення психофізіологічного тестування і документацію до нього. Комісія констатувала, що спеціальне програмне забезпечення психофізіологічного тестування подано у комплектності відповідно до Технічного завдання у складі електронних носіїв (дискет) і текстової документації у трьох примірниках. Крім того вказано, що спеціальне програмне забезпечення психофізіологічного тестування, подане на випробування, складається з двох частин: підсистеми «Main», що являла собою комплекс тестів для психофізіологічного дослідження професійно важливих якостей, та автоматизованої підсистеми «Психофізіологія», що являла собою програму прийому вихідних масивів результатів тестування, обробки, збереження інформації та надання Довідки про психофізіологічну придатність до виконання робіт з підвищеною небезпекою (Програма П2). Випробування підсистем «Main» та «Психофізіологія» проводилось згідно Програми і методики випробувань. Склад і оформлення документу відповідає вимогам ДСТУ 19.505-79. На основі проведених випробувань, комісія дійшла висновку, що програма прийому вихідних масивів результатів тестування, обробки, збереження інформації та надання довідки про психофізіологічну придатність до виконання робіт з підвищеною небезпекою П2-01 в цілому відповідає вимогам ТЗ та Програми і методики випробувань. Для успішної експлуатації програми до неї потрібно додати функції обліку оплати регіональними центрами психофізіологічної експертизи та списання оплати з рахунків регіональних центрів по мірі проведення цих експертиз. Протягом першого кварталу 2003 року необхідно доопрацювати програму та керівництво оператора в частині додання функцій обліку та списання оплати з рахунків регіональних центрів за проведену психофізіологічну експертизу. Після проведеного доопрацювання програма П2-01 буде повністю відповідати вимогам ТЗ і придатна для упровадження у дослідну експлуатацію (том 2, а. с. 179-184).

Відповідно до протоколу від 20.01.2003 №4/4-1 засідання науково-технічної ради ГНМЦ Держнаглядохоронпраці з розгляду першого під етапу роботи по Додатковій угоді №4/4 від 20.12.2002 до Договору №4 від 01.04.2000 у 2003 році проводився іспит та апробація спеціального програмного забезпечення психофізіологічного тестування. За вказаним протоколом член науково-технічної ради, керівник робіт ОСОБА_4 крім іншого доповів, що у першому під етапі проводилися роботи з іспиту та апробації спеціального програмного забезпечення психофізіологічного тестування. Іспити показали, що програмне забезпечення виконано відповідно до вимог технічного завдання і буде придане для проведення дослідної експлуатації у регіонах України після відповідного коригування (том 1, а. с. 202-205).

Відповідно до пояснювальної записки директора Державного підприємства «Головний навчально-методичний центр Держнаглядохоронпраці» ОСОБА_19 №1401/2 від 27.02.2003 фінансування науково-технічної розробки у 2000 році виконано у повному обсязі, у 2001 році заборгованість по виплаті склала 18 500,00 грн. У 2002 році заборгованість становила 184 250,00 грн. Передбачена сума фінансування на 2003 рік становить 320 000,00 грн (том 2, а.с. 10-13).

24.12.2004 організацією УКРСЕРТСОФТ видано сертифікат відповідності серії ВБ №262698 Державному підприємству «Головний навчально-методичний центр «Держнаглядохоронпраці» про те, що продукція Одиничний виріб програмного засобу «ІНФОРМАЦІЯ_1», версія 1 відповідає технічним умовам ТУ У 23379396.01.01. Виробником продукції вказано ДП «Головний навчально-методичний центр «Держнаглядохоронпраці». Сертифікат видано на підставі випробувань, що проведені випробувальним центром ВЦ СОФТ-РЕЙТИНГ, згідно протоколу випробувань №15 від 21.12.2004. Термін дії сертифіката з 22.12.2004 по 21.12.2005 (том 1, а. с. 63).

Рішенням від 03.03.2005 про експертизу програмного засобу «ІНФОРМАЦІЯ_1». Версія 1, Галузева комісія з сертифікації програмних продуктів та програмних компонентів апаратно-програмних комплексів медичного призначення вирішила визнати придатним для застосування в галузі охорони здоров`я програмний засіб та рекомендовано розробнику здійснювати супроводження програмного засобу та надання консультативної допомоги при його впровадженні у складі комп`ютерної програми «ІНФОРМАЦІЯ_1». Версія 1 та даних у вигляді файлів на СD.

Також Матеріали справи містять трудові угоди між Головним навчально-методичним центром Держнаглядохоронпраці України, як замовником, та ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як виконавцями, з кожним окремо. Також наявні акти прийому-передачі виконаних робіт за трудовими угодами. Вказані документи наявні за період з 01.06.2000 по 31.12.2004. Крім того, вбачається що за виконання певних етапів робіт за договором №4 від 01.04.2000 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 отримували грошову винагороду за виконану роботу (том 3, а. с. 27-73).

31.05.2005 ОСОБА_14 прийнято на роботу до Державного підприємства "Головний навчально-методичний центр Держгірпромнагляду України" на посаду заступника директора з наукової роботи з 01.06.2005 за сумісництвом відповідно до наказу №9-к, з 03.08.2006, наказом №51-к від 03.08.2006, призначено позаштатним головним лікарем та звільнено з посади на підставі наказу №57-к від 18.10.2013 (том 6, а. с. 196-198).

З індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_14 за 2000, 2001, 2002, 2007, 2008 роки вбачається, що останній у звітних періодах перебував у трудових відносинах із роботодавцем, що нині є ДП ГНМЦ, і трудова книжна знаходилася у цього роботодавця (том 6, а. с. 204-208).

10.04.2006 ОСОБА_1 прийнято на роботу до Державного підприємства "Головний навчально-методичний центр Держгірпромнагляду України" на посаду фахівця центру психофізіологічної експертизи за сумісництвом на підставі наказу №11-к та переведено на постійну посаду відповідно до наказу №38-к від 03.07.2006, звільнено з посади на підставі наказу № 66-к від 19.11.2013 (том 6, а. с. 193 -195).

З індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 за 2000, 2001, 2002, 2007, 2008 роки вбачається, що останній у звітних періодах перебував у трудових відносинах із роботодавцем, що нині є ДП ГНМЦ, і трудова книжна знаходилася у цього роботодавця (том 6, а. с. 199-203).

25.09.2013 року в Державному реєстрі патентів України на корисні моделі зареєстровано патент на корисну модель № НОМЕР_2 «Спосіб психофізіологічної експертизи працівників» власниками патенту є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (том 2, а. с.230).

13.12.2013 року до Державної служби інтелектуальної власності України ОСОБА_3 та ОСОБА_1 подано заяву (№53925) про реєстрацію авторського права на твір (том 1 а. с.129).

12.02.2014 року Державною службою інтелектуальної власності України видано Свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_1 Комп`ютерна програма «ІНФОРМАЦІЯ_1» (ВЕРСІЯ 1)» на ім`я авторів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (том 1 а.с.25).

Отже, з наявних в матеріалах справи доказів, в їх сукупності вбачається, що з 01.04.2000 Навчально-методичним центром Держнаглядохоронпраці (нині - ДП ГНМЦ) на виконання умов договору №4 за замовленням Держави в особі Міністерства праці України, а в подальшому Державного департаменту з нагляду за охороною праці (нині - Державна служба з питань праці) почато розробку та створення науково-технічної продукції «Розробка системи професійного психофізіологічного відбору спеціалістів, які зайняті на роботах з високим рівнем техногенної небезпеки», яка, крім іншого, передбачала «Розробку спеціального програмного забезпечення психофізіологічного тестування», тобто комп`ютерної програми.

Також з матеріалів справи вбачається, що комп`ютерна програма «ІНФОРМАЦІЯ_1», версія 1, сертифікована 24.12.2004 організацією УКРСЕРТСОФТ, створювалася з 2002 року та достеменноіснувала станом на17.01.2003 року, коли було підписано протокол іспиту та апробації спеціального програмного забезпечення психофізіологічного відбору спеціалістів, які зайняті на роботах з підвищеною небезпекою.

З огляду на вищезазначене, а також з урахуванням того, що авторське право на комп`ютерну програму виникає з моменту її створення, до вказаних правовідносин слід застосовувати законодавство у редакції, чинній на час створення комп`ютерної програми.

Таким чином, з огляду на те, що єдиним спеціальним законом, який регулював вказані правовідносини станом на 17.01.2003 року, був Закон України «Про авторське право і суміжні права» від 23.12.1993 (далі Закон 3792-XII), в редакції станом на 16.08.2001, а відтак суд першої інстанції помилково застосував до даних правовідносин положення норм Цивільного Кодексу України та не застосував норми Закону 3792-XIIв редакції, станом на 16.08.2001, тобто чинній на час виникнення правовідносин, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

За вказаних обставин, з урахуванням положень ст. 376 ЦПК України, колегія судів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з наступного.

З наявного в матеріалах справи висновку експерта № 2250 від 09.06.2017 за результатами проведення судової експертизи об`єктів інтелектуальної власності вбачається, що комп`ютерна програма «Програмний тестовий комплекс для професійного психофізичного відбору спеціалістів, які зайняті на роботах з підвищеною небезпекою.Версія 1» (немаркований CD-RW диск №HLD761PJ16032568А02, поданий позивачем в засіданні 22.12.2014) має спільне походження з комп`ютерною програмою «Програмний тестовий комплекс для професійного психофізичного відбору спеціалістів, які зайняті на роботах з підвищеною небезпекою», кілька версій якої записано на диск №4, тобто диску з позначенням серійного номера №ffA308170923E06. Програмні засоби, які записано на диску №4, тобто диску з позначенням серійного номера ffA308170923E06, створені протягом 1990-2007 років. Встановити часовий проміжок створення програмного засобу, фрагменти текстів програм якого записані на диску № 1, тобто CD-RW диску № HLD761 PJ16032568 А02, неможливо.

За обставин, встановлених експертизою, а саме, що комп`ютерні програми «Версія 1» та «ВЕРСІЯ 1» мають спільне походження, а точний часовий проміжок створення встановити неможливо, перед колегією суддів постає питання щодо ідентифікації комп`ютерної програми «Версія 1», як службового твору. Даючи відповідь на дане питання, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону 3792-XII комп`ютерна програма - набір інструкцій у вигляді слів, цифр, кодів, схем, символів чи у будь-якому іншому вигляді, виражених у формі, придатній для зчитування комп`ютером, які приводять його у дію для досягнення певної мети або результату (це поняття охоплює як операційну систему, так і прикладну програму, виражені у вихідному або об`єктному кодах).

Відповідно до ст. 4 Договору Всесвітньої організації інтелектуальної власності про авторське право 1996 року комп`ютерні програми охороняються як літературні твори в розумінні статті 2 Бернської конвенції про охорону літературних і художніх творів. Така охорона застосовується до комп`ютерних програм незалежно від способу або форми їх вираження. Сфера захисту комп`ютерних програм відповідно до Статті 4 цього Договору, включаючи Статтю 2, співпадає зі Статтею 2 Бернської конвенції і відповідними положеннями Угоди TRIPS.

Частиною 1 ст. 10 Угоди про торговельні аспекти прав інтелектуальної власності від 1994 року (Угода TRIPS) закріплено, що комп`ютерні програми у вихідному або об`єктному коді захищаються як літературні твори за Бернською конвенцією (1971).

Аналогічна норма закріплена у ст. 18 Закону 3792-XII, у чинній редакції на час створення спірної комп`ютерної програми.

Згідно з приписами ст. 11 Закону 3792-XII, авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей.

Як вже було зазначено, комп`ютерна програма достеменно існувала станом на 17.01.2003 року, коли було підписано протокол іспиту та апробації спеціального програмного забезпечення психофізіологічного відбору спеціалістів, які зайняті на роботах з підвищеною небезпекою, та в подальшому, а саме 24.12.2004 сертифіковано організацією УКРСЕРТСОФТ, вироблену ДП «Головний навчально-методичний центр «Держнаглядохоронпраці» (нині - ДП ГНМЦ») комп`ютерну програму «ІНФОРМАЦІЯ_1». Версія 1.Отже, авторські права, в тому числі майнові, на комп`ютерну програму «Версія 1», достеменно існували 17.01.2003.

Службовий твір - твір, створений автором у порядку виконання

службових обов`язків відповідно до службового завдання чи трудового договору (контракту) між ним і роботодавцем (ст. 1 Закону 3792-XII).

Як вже зазначалось вище, з матеріалів справи вбачається, що 01.04.2000 на замовлення Держави в особі Міністерства праці України, а в подальшому Державного департаменту з нагляду за охороною праці (нині - Державна служба з питань праці) на виконання умов договору №4 Навчально-методичним центром Держнаглядохоронпраці (нині - ДП ГНМЦ) почато розробку та створення науково-технічної продукції «Розробка системи професійного психофізіологічного відбору спеціалістів, які зайняті на роботах з високим рівнем техногенної небезпеки», яка, крім іншого, передбачала «Розробку спеціального програмного забезпечення психофізіологічного тестування», тобто комп`ютерної програми.

Отже, розробка комп`ютерної програми для професійного психофізіологічного відбору спеціалістів, які зайняті на роботах з підвищеною небезпекою, як частини глобальної системи професійного психофізіологічного відбору спеціалістів, які зайняті на роботах з високим рівнем техногенної небезпеки, проводилася державною установою Навчально-методичним центром Держнаглядохоронпраці (нині - ДП ГНМЦ) на замовлення держави, в собі Державного департаменту з нагляду за охороною праці (нині - Державна служба з питань праці). На виконання усієї програми, в тому числі і створення комп`ютерної програми передбачалося державне фінансування у розмірі 700 000,00 грн.

Відтак, колегія суддів вважає доведеним факт існування державного замовлення на створення комп`ютерної програми, яка в подальшому була сертифікована розробником, як «Версія 1».

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, скаржник вказував, що суд першої інстанції проігнорував факт перебування відповідача 2 та відповідача 3 у складі робочої групи по виконанню державного замовлення, яке крім іншого, передбачало створення комп`ютерної програми «Версія 1» та отримували за це заробітну плату.

Як вже установлено, для створення комп`ютерної програми «Версія 1», у 2002 році, наказом директора Державного підприємства «Головний навчально-методичний центр Держнаглядохоронпраці» (нині - ДП ГНМЦ ) було створено наукову групу у складі співробітників: керівника робіт - ОСОБА_4, відповідального виконавця - ОСОБА_9, відповідального виконавця, провідного фахівця-біолога ОСОБА_10, провідного фахівця-біолога - ОСОБА_11 , провідного фахівця-психофізіолога ОСОБА_1 , провідного фахівця-психолога ОСОБА_12 , провідного інженера-програміста ОСОБА_13 .

Крім того установлено також, що обов`язки головного психофізіолога і консультанта-юриста виконував ОСОБА_4 , усі обов`язки, пов`язаних з психофізіологічними розробками виконував ОСОБА_1 , роботи, пов`язані з програмним забезпеченням - ОСОБА_13 .

Крім того, матеріалами справи доведено факт перебування відповідача 2 та відповідача 3 у трудових відносинах з роботодавцем ДП «Головний навчально-методичний центр Держнаглядохоронпраці» (нині - ДП ГНМЦ ) з 2000 року і до моменту звільнення ОСОБА_2 18.10.2013, та ОСОБА_1 -19.11.2013, і роботодавцем сплачувалися страхові внески за працівників відповідача 2 та відповідача 3. Крім того, доведено факти виконання відповідачем 2 та відповідачем 3 окремих видів робіт за договором №4 від 01.04.2000 за період з 01.06.2000 по 31.12.2004, що оформлені цивільно правовими договорами та докази виплати позивачем винагороди з вказаними договорами, а також докази виплати заробітної плати працівників відповідача 2 та відповідача 3.

За вказаних обставин колегія суддів вважає доведеними ті обставини, що комп`ютерна програма «Версія 1» створювалась працівниками ДП «Головний навчально-методичний центр Держнаглядохоронпраці» (нині - ДП ГНМЦ), у складі наукової групи, у порядку виконання службових обов`язків. А відтак, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що комп`ютерна програма «Версія 1» є службовим твором.

Посилання відповідача 2 та відповідача 3 на те, що фінансування програми по розробці комп`ютерної програми здійснювалось у обмеженій кількості та згодом було припинено є безпідставними, з огляду на те, що для визнання комп`ютерної програми службовим твором за Законом 3792-XII, чинним на час виникнення правовідносин,достатньою підставою є встановлення обставин створення комп`ютерної програми «Версія 1» у порядку виконання

службових обов`язків, перебування у трудових відносинах із роботодавцемДП «Головний навчально-методичний центр Держнаглядохоронпраці» (нині - ДП ГНМЦ). Колегія суддів звертає увагу, що стан фінансування науково-технічної роботи, стан розрахунків роботодавця із працівниками,не виплата авторської винагороди не змінюють правовий статус службового твору, а можуть лише свідчить про порушення роботодавцем трудових прав працівника чи порушення договірних відносин, у разі їх доведення.

Скаржник зазначав, що свідоцтво № НОМЕР_1 про реєстрацію авторського права на комп`ютерну програму «ВЕРСІЯ 1» від 12.02.2014 видано відповідачам Державною службою інтелектуальної власності України відповідачу 2 та відповідачу 3 з порушенням майнових авторських прав, оскільки дана програма була створена співробітниками позивача відповідно до договору №4 від 01.04.2000 та додаткової угоди № 4/3 від 17.01.2002, а тому виключне майнове право на службовий твір належить позивачу.

Колегія судів погоджується з такими доводами апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону 3792-XII, в редакції, чинній на час виникнення правовідносин, виключне майнове право на службовий твір належить роботодавцю, якщо інше не передбачено трудовим договором (контрактом) та (або) цивільно-правовим договором між автором і роботодавцем.

В матеріалах справи міститься лист-відповідь на адвокатський запит від 21.01.2015 року №29 ДП «Головний навчально-методичний центр Держгірпромнагляду України» (нині - ДП ГНМЦ), яким повідомлено про автора комп`ютерної програми «ІНФОРМАЦІЯ_1», Версія 1. Трудовим договором між автором та ДП «ГНМЦ» питання належності авторських майнових прав та виплата авторської винагороди не передбачались (том.1 а.с.207-208).

Таким чином, з урахуванням того, що колегія суддів дійшла висновку про доведеність тої обставини, що комп`ютерна програма «Версія 1» є службовим твором, і матеріалами справи не доведено обставин, що у трудовому договорі і цивільно-правових договорах між роботодавцем та працівниками не передбачалось належності виключних майнових прав на службові тори, то майнові права на таку комп`ютерну програму належать саме ДП «Головний навчально-методичний центр Держнаглядохоронпраці» (нині - ДП ГНМЦ).

Посилання відповідача 2 та відповідача 3 на те, що авторські права не передавалися і відповідні договори не укладалися, як то перебачено ст. 32 Закону 3792-XII, є безпідставними, з огляду на те, що ста. 32 Закону 3792-XII, в редакції, чинній на час виникнення правовідносин, регулювалися відносини передачі авторських прав за укладеними авторськими договорами, в той час як у даній справі такі договори не укладалися, і встановленню такі обставини не підлягають, з огляду на те, що правовідносини у даній справі стосуються порушення авторських майнових прав роботодавця на службовий твір - комп`ютерну програму «Версія 1».

Посилання відповідача 2 та відповідача 3 на те, що за договором №4 на замовлення держави, передбачалось створення комп`ютерної програми «Main» не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, оскільки з матеріалів справи вбачається, що «Main» була підсистемоюспеціального програмного забезпечення психофізіологічного тестування, поданого на випробування. Як вбачається з матеріалів справи, «Main» являла собою комплекс тестів для психофізіологічного дослідження професійно важливих якостей, в той час як інша частина автоматизована підсистема «Психофізіологія», являла собою програму прийому вихідних масиві результатів тестування, обробки, збереження інформації та надання Довідки про психофізіологічну придатність до виконання робіт з підвищеною небезпекою (Програма П2). Більше того, сертифікацію проходив одиничний виріб комп`ютерна програма «Версія 1», виробником якої значився ДП «Головний навчально-методичний центр Держнаглядохоронпраці» (нині - ДП ГНМЦ).

З огляду на те, що експертизою встановлено, що комп`ютерні програми «Версія 1» та «ВЕРСІЯ 1» мають спільне походження, а виключні майнові права на службовий твір - комп`ютерну програму «Версія 1» належать позивачу, колегія суддів вважає, що свідоцтво №53618 про реєстрацію авторського права на комп`ютерну програму «ВЕРСІЯ 1» від 12.02.2014 видано Державною службою інтелектуальної власності України відповідачу 2 та відповідачу 3 з порушенням майнових авторських прав позивача, а тому підлягає визнанню недійсним з внесенням відповідних відомостей до Державного реєстру свідоцтв про реєстрацію авторського права на твір.

Посилання відповідача УКРНОІВІ на презумпцію авторства є безпідставним, з огляду на те, що позивачем спростовано презумпцію авторства відповідача 2 та відповідача 3 на комп`ютерну програму «ВЕРСІЯ 1» та доведено у судовому порядку, що комп`ютерну програму «ВЕРСІЯ 1» має спільне походження з службовим твором - комп`ютерною програмою «Версія 1», виключні майнові права на яку, належать позивачу.

Посилання відповідача УКРНОІВІ на те, що заявниками було дотримано формальних вимог до заявки, та саме на заявника покладено відповідальність за достовірність і достатність інформації при реєстрації авторського права на твір, відсутність експертизи та встановлення авторства, не спростовують факту належності майнових прав на службовий твір - комп`ютерну програму «Версія 1» позивачу, та як наслідку порушення цих прав позивача, реєстрацією відповідачем 2 та відповідачем 3 комп`ютерної програми «ВЕРСІЯ 1» за свідоцтвом № НОМЕР_3 , що і підлягало встановленню у даній справі.

З цих же підстав, колегія суддів відхиляє доводи відповідача 2 та відповідача 3, що свідоцтво №53618 від 12.02.2014 про реєстрацію авторського права на твір - комп`ютерна програма «ВЕРСІЯ 1» видано Державною службою інтелектуальної власності України в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством України.

У даній справі такі обставини не підлягали перевірці та встановленню з огляду на те, що на момент подачі заявки відповідачем 2 та відповідачем 3 ДСІВ (нині - УКРНОІВІ, не як правонаступник), за законом, не проводила експертизу та не встановлювала факту виникнення авторства, тобто не порушувала вимог законодавства при формальній реєстрації авторського права.

Разом з тим, оскільки колегія суддів, з огляду на вищенаведене, дійшла висновку про задоволення позовної вимоги про визнання свідоцтва № НОМЕР_1 від 12.02.2014про реєстрацію авторського права на твір комп`ютерна програма «ВЕРСІЯ 1», а вимога про зобов`язання внести відомості до Державного реєстру свідоцтв про реєстрацію авторського права на твір про визнання недійсним свідоцтва № НОМЕР_1 від 12.02.2014 про реєстрацію авторського права на твір комп`ютерна програма «ВЕРСІЯ 1» є похідною, то така вимога також підлягає задоволенню. Тому такі вимоги до ДСІВ (нині - УКРНОІВІ, на яку, з 24.08.2022 покладено повноваження стосовно реалізації державної політики в сфері інтелектуальної власності) підлягають задоволенню.

Одночасно, колегія суддів зазначає, що вимога про визнання майнових авторських прав позивача на Комп`ютерну програму «Версія 1» не підлягає задоволенню, з огляду на те, що такі права належать позивачу за законом, а для реалізації можливості розпоряджатися такими майновими правами та реалізації права захисту таких прав, у тому числі юрисдикційного, колегія суддів вважає, що належним способом захиступорушеного права позивача є реєстрація авторського права на комп`ютерну програму«Версія 1», шляхом подання відповідної заявки,і питання щодо реєстрації авторського правана твір відноситься до дискреційних повноважень УКРНОІВІ і суд не може перебирати на себе такі повноваження УКРНОІВІ.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України, у зв`язку із неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин справи, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Головний навчально-методичний центр Держпраці» - задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 04 квітня 2023 року - скасувати.

Позов Державного підприємства «Головний навчально-методичний центр Держпраці» до Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір, визнання майнових авторських прав та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво № НОМЕР_1 про реєстрацію авторського права на твір комп`ютерна програма «ІНФОРМАЦІЯ_1» («ВЕРСІЯ 1») від 12.02.2014 року.

Зобов`язати Державну організацію «Український національний офіс інтелектуальної власності»внести відомості до Державного реєстру свідоцтв про реєстрацію авторського права на твір про визнання недійсним свідоцтва № НОМЕР_1 про реєстрацію авторського права на твір комп`ютерна програма «ІНФОРМАЦІЯ_1» («ВЕРСІЯ 1») від 12.02.2014 року.

В решті позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2024 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська