24.01.2024 року м. Житомир
Богунський районний суд м. Житомира у складі:
головуючого судді - Зосименко О.М.,
при секретарі Стелюті М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» про визнання недійсним доручення,
В провадженні Богунського районного суду м. Житомира перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» про визнання недійсним доручення. ТОВ «Житомиргаз Збут» звернулося до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Сторони про розгляд заяви повідомлялися, в судове засідання не з`явилися, від представника товариства надійшла заяви про розгляд заяви у його відсутність.
Розглянувши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 27.12.2023р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» про визнання недійсним доручення, у позові відмовлено.

28.12.2023 р. ТОВ «Житомиргаз Збут» звернулося до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн. Одночасно як вбачається із відзиву на позов від 12.10.2023р. відповідач вказав, що орієнтовний розмір його витрат на правничу допомогу становитиме 15 000 грн.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.07. 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як встановлено судом, представником відповідача подано: договір про надання правової допомоги від 30.11.2017р. №38Azhz961-17, додаткова угода від 30.12.2022р. за №21 до договору про надання правової допомоги від 30.11.2017р. №38Azhz961-17, додаткова угода від 29.09.2023р. за №21 до договору про надання правової допомоги від 30.11.2017р. №38Azhz961-17, додаткова угода від 29.09.2023р. за №25 до договору про надання правової допомоги від 30.11.2017р. №38Azhz961-17, звіт про фактично надані послуги за додатковою угодою від 29.09.2023р. за №21 до договору про надання правової допомоги від 30.11.2017р. №38Azhz961-17 за яким здійснено: 03.10.2023р. участь у судовому засіданні 1 год., 05.10.2023р. вивчення матеріалів, правовий аналіз спірних правовідносин, дослідження судової практики, підготовка відзиву на позовну заяву 3 год., 23.11.2023р. участь в судовому засіданні 1 год., акт наданих послуг ( 3 год. та 2 судодні) на суму 15 000 грн., де вартість послуг становить 3 000 грн. за годину (п.4 додаткової угоди №25 до договору про надання правової допомоги від 30.11.2017р. №38Azhz961-17).

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19) та від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19).

Враховуючи, що 03.10.2023р. та 23.11.2023р судові засідання не відбулися і розгляд справи відкладався, зважаючи на характер виконаної адвокатом роботи, зокрема підготовка відзиву, вивчення матеріалів, правовий аналіз спірних правовідносин, дослідження судової практики, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності подання додаткових пояснень і документів та значимості таких дій у даній справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Житомиргаз Збут» на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500 грн.

Керуючись ст. ст. 3, 15, 16, 1212 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», Постановою Кабінету «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 від 29.06.1999 р., ст... ст. 5, 12, 13, 81, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Житомиргаз Збут» витрати на правничу допомогу у розмірі 3 500 грн.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На додаткове рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне додаткове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на додаткове рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного додаткового рішення суду.

Суддя О.М. Зосименко