Справа № 346/6317/23
Провадження № 2/346/317/24
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2024 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області
у складі головуючого судді Калинюка О.П.
з участю секретаря Вербіщук О.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.10.2011 року відповідачкою підписано заяву б/н, відповідно до якої їй відкрито кредитний рахунок та видано кредитну карту з кредитним лімітом, який після подальшого збільшення становив 33 000 грн.
Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між сторонами договір. Відповідно до умов цього договору відповідачка зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за користування останнім, сплачувати за перевитрати платіжного ліміту та комісії на умовах, передбачених договором.
Однак, відповідачка порушила свої кредитні зобов`язання та допустила виникнення і зростання заборгованості за кредитним договором, загальний розмір якої станом на 17.09.2023 року позивачем визначено як 40 078,37 грн., яка складається з 32 399, 73 грн. заборгованості за тілом кредиту та з 7 678,64 грн. заборгованості за відсотками за користування цим кредитом. Тому позивач просить стягнути з відповідачки вказану заборгованість та судові витрати в розмірі 2 684 грн., які позивач поніс по сплаті судового збору.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи наявне його письмове клопотання від 30.10.2023 року, в якому зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в його відсутності та згідний на заочний розгляд справи (а.с.7).
Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилась, про розгляд справи належно повідомлялась, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Причин своїх неявок відповідачка суду не повідомила, не звернулась із заявою про розгляд справи у її відсутності та не подала відзив на позовну заяву.
Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Тому відповідно до положень ч. 4 ст. 223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторона позивача не вказала про заперечення проти такого вирішення справи.
В зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України.
Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.
Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 вказаного Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Положеннями ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст.1054 вказаного Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Судом встановлено, що 17.10.2011 року відповідачем підписано заяву анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приват Банку (а.с.66).
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета заява разом з запропонованими АТ КБ «Приват Банк» Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складають між ним та Банком договір надання банківських послуг, що підтверджується особистим підписом у заяві.
Відповідач ознайомлений із зазначеними Умовами та правилами, що діяли на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у цьому документі, де також зазначені підтвердження відповідача про ознайомлення та отримання документів у письмовому виді.
Отже, сторонами у відповідності до ст. 634 ЦК України укладений договір про надання банківських послуг.
Позивачем вказано, що відповідачка станом на 17.09.2023 року порушила умови кредитного договору і має заборгованість: 32 399, 73 грн. за тілом кредиту та з 7 678,64 грн. - за користування цим кредитом. Таким чином, загальний розмір заборгованості складає 40 078,37 грн. (а.с.10-65).
Однак, щодо позову в частині стягнення відсотків, нарахованих за прострочений кредит, суд зазначає наступне.
Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 67).
В той же час, згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
До позовної заяви позивачем додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», 30 днів пільгового періоду" та витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою (а.с.67-107).
Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи, Умови та Правила розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету від 17.10.2011 року, а також, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати відсотків.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Тарифи, Умови та Правила надання банківських послуг наданий банком витяг з цих Умов та Правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).
Отже, оскільки позивачем не надано суду належних доказів, які б містили умови щодо сплати вказаних відсотків та штрафів, то підстав для стягнення з відповідача заборгованості за ними немає.
Щодо стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З аналізу наведеної норми слідує, що така передбачає можливість стягувати за прострочення виконання грошового зобов`язання проценти річних. Розмір процентів річних визначається сторонами в договорі. Якщо сторони в договорі не передбачили сплату процентів річних та їх розмір, підлягають сплаті три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. Тобто, приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивач, обґрунтовуючи позовну вимогу про стягнення 7 678,64 грн. заборгованості за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України, посилався на те, що з 01.03.2019 року були внесені зміни до Умов та правил надання банківських послуг в частині нарахування процентів, а саме згідно п. 2.1.1.12 в разі починаючи з 181 дня з моменту порушення зобов`язання клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін в розмірі подвійних процентів за користування кредитом, базовий розмір яких передбачений Тарифами. При цьому проценти за користування кредитом банком не нараховуються та не підлягають сплаті клієнтом. Банк має право при розрахунку заборгованості по кредиту застосовувати індекс інфляції у відповідному періоді.
Разом з тим, матеріали справи не містять даних про те, що відповідач ознайомився зі змінами до Умов та правил надання банківських послуг від 01.03.2019 року щодо нарахування процентів за ч. 2 ст. 625 ЦК України та що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру і порядку нарахування вказаних процентів.
З урахуванням наведеного, відсутні підстави для висновку про те, що укладеним між сторонами договором було встановлено інший розмір процентів, суд дійшов висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми, як визначено в ч. 2 ст. 625 ЦК України, в межах загального, трирічного строку позовної давності.
Оскільки вимоги позивача стосуються заборгованості, яка виникла станом на 17.09.2023 року, то період, за який слід вирахувати та стягнути 3% річних, повинен починатися з 18.09.2020 року по 17.09.2023 року, що становить 3 роки (1 095 днів).
Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за формулою: сума боргу ? 3% : 365 ? кількість днів.
Таким чином, три проценти річних відповідно до заявлених позовних вимог за період з 18.09.2020 року по 17.09.2023 року включно повинні становити 2 915, 21 грн. (32 399,73 ? 3% : 365 ? 1095), і саме вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Судом також встановлено, що позивачем за звернення з даною позовною заявою сплачено судовий збір в розмірі 2 684 грн., що стверджується платіжним дорученням від 05.10.2023 року (а.с.6).
Дані судові витрати підлягають присудженню з відповідача на користь позивача у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог.
На підставі ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України та, керуючись ст. 141, ст. ст. 263-265, 268, 273, 280-289, 352-355 ЦПК України, суд
позов задовольнити частково.
В решті вимог відмовити у зв`язку з їх безпідставністю.
Заочне рішення може бути переглянуте Коломийським міськрайонним судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених законом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 19.02.2024 року.
Суддя: Калинюк О. П.