Справа № 152/887/23
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
06 лютого 2024 року м. Шаргород
Справа №152/887/23
Провадження №2-др/152/2/24
Шаргородський районний суд
головуючого судді Славінської Н.Л.,
розглянувши в порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів та відсотків за користування ними,
ОСОБА_1 звернувся до Шаргородського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів та відсотків за користування ними, в якому просив стягнути на його користь з ОСОБА_2 : суму у розмірі 138999 (сто тридцять вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень, помилково перераховану 08.12.2022 року ним на особисту картку відповідача; 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень 02 (дві) копійки інфляційних нарахувань; 3% річних за користування коштами, а саме 2239 (дві тисячі двісті тридцять дев`ять) гривень 22 (двадцять дві) копійки; понесені судові витрати.
Відповідно до ухвали Шаргородського районного суду від 05.07.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів та відсотків за користування ними; відкрито провадження у справі; розгляд цивільної справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи; визначено дати першого та другого судових засідань 01.08.2023 року та 12.09.2023 року, відповідно; встановлено сторонам строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь на відзив); виклик відповідача здійснено у порядку, передбаченому ч.6, п.2 ч.7, ч.11 ст.128, ч.10 ст.187 ЦПК України (а.с.19-20 т.1).
22.01.2024 року у означеній справі Шаргородським районним судом Вінницької області ухвалено рішення, яким у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів та відсотків за користування ними відмовлено (а.с.14-15 вступна та резолютивна частини рішення; а.с.22-39 повний текст рішення, т.2).
Так, у мотивувальній частині судового рішення від 22.01.2024 року, зокрема, в розділі VІІ «Розподіл судових витрат», суд зазначив про те, що оскільки позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів та відсотків за користування ними не підлягає задоволенню, то судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, тому залишаються за позивачем.
Відтак, розподіл витрат відповідача на правничу допомогу підлягає вирішенню у порядку, встановленому ч.8 ст.141 ЦПК України.
Ухвалою суду від 29.01.2024 року призначено судовий розгляд в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у означеній цивільній справі (а.с.52 т.2).
05.02.2024 року позивач ОСОБА_1 надіслав на електронну адресу суду клопотання про відмову у стягненні судових витрат, підписане кваліфікованим електронним підписом, у якому просить відмовити представнику відповідача у задоволенні заяви від 26.01.2024 року про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу (а.с.65-68, 69 т.2).
Мотивуючи клопотання позивач ОСОБА_1 вказує на те, що докази про сплату витрат є неналежними, оскільки опис виконаних робіт, наданих представником відповідача, не містить, крім назви, жодної інформації про послуги; квитанція про сплату витрат не має відмітки банку, тобто не є документальним підтвердженням оплати послуг; не надано детального розрахунку із зазначенням виду послуги, часу, необхідного для її виконання та документів, що підтверджують оплату гонорару, оформленого у встановленому порядку.
Дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши заяву представника відповідача, враховуючи письмові пояснення позивача, суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, … в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи, що вирішення питання про розподіл судових витрат здійснюється у порядку письмового провадження без повідомлення сторін, тобто за їх відсутності, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.
Пунктом 3 частини 1 статті 270 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати.
Частиною 3 ст.270 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
В ухвалі суду від 29.01.2024 року судом визначено дату судового засідання для розгляду питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу 06.02.2024 року (а.с.52 т.2).
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Частиною 3 ст.133 ЦПК України установлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частинами 1, 2 ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні судом позовних вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу суд враховує норми Конституції України та ст.ст.2, 15, 133, 137, 141 ЦПК України, а також практику ЄСПЛ щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до ст.59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу.
Згідно зі ст.15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України, однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Згідно із ч.ч.1-6 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).
Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
За приписами ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст.129 Конституції України.
За змістом ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 (провадження №12-14гс22) дійшла такого висновку.
Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Так, Європейський суд з прав людини у п.95 рішення від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» вказав, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У п.154 рішення ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» Суд констатував, що в кожному з поданих рахунків-фактур, виписаних адвокатом заявника, зазначено загальну вартість багатьох юридичних послуг, без уточнення вартості кожної окремої послуги. Також, Суд висловив сумнів щодо існування об`єктивної необхідності здійснення деяких витрат, зазначених у цих рахунках-фактурах, зокрема, Суд не встановив, який прямий зв`язок може існувати між, в тому числі, листуванням зі сторонами процесу і не зі сторонами процесу з судовою процедурою. При цьому, Суд нагадав, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір; тим часом сума, що її вимагав заявник, в будь-якому разі була надмірна.
Встановлено, що адвокат Калачик Н.М. надає правничу допомогу відповідачу ОСОБА_2 на підставі ордеру від 06.09.2023 року серії АВ №1092296, виданого на підставі договору №166/23 від 07.08.2023 року про надання правничої допомоги (а.с.143 т.1).
Також, до суду надано копію договору про надання правничої допомоги від 07.08.2023 року №166/23, що укладений між відповідачем ОСОБА_2 та адвокатом Калачик Н.М. (а.с.43-45 т.2).
Відповідно до п.п.2.1. п.2 вказаного Договору, правнича допомога надається адвокатом клієнту шляхом усного та письмового консультування; складання проектів необхідних процесуальних документів, заяв, скарг, клопотань, претензій, позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг; представництво та захист інтересів клієнта в усіх судових установах.
Строк надання послуг починається з 07.08.2023 року та закінчується після надання адвокатом обумовленої договором правничої допомоги (п.п.2.2. п.2 Договору).
Підпунктом 4.1 п.4 Договору встановлено, що за надання послуг клієнт сплачує адвокату плату у формі гонорару. Розмір плати, її сума, умови, порядок внесення визначаються в додатках до даного договору.
Розрахунки між сторонами проводяться в готівковій або безготівковій формі, за домовленістю сторін (п.п.4.2 п.4 Договору).
Крім того, представник відповідача адвокат Калачик Н.М. до заяви про ухвалення додаткового рішення додала деталізований опис виконаних нею робіт, зокрема, підготовка заяв по суті, якими є відзив та заперечення на відзив, підготовка інших процесуальних документів, участь у судових засіданнях (а.с.47 т.2), тобто вказані роботи та надані послуги адвокатом Калачик Н.М. відповідачеві ОСОБА_2 відповідають вимогам ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Суд вважає безпідставним ствердження позивача, що вказана квитанція не є належним доказом оплати відповідачем витрат на правничу допомогу, а також, що відсутній детальний опис робіт, наданих адвокатом послуг, затрачений на надання послуг час.
При цьому, суд зауважує, що адвокат Калачик Н.М. приймала участь у судових засіданнях як в режимі відеоконференції, так і безпосередньо в Шаргородському районному суді.
Також, суд зауважує, що ЦПК України та ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не міститься заборони щодо визначення гонорару адвоката в фіксованій сумі.
Щодо ствердження позивача про неспівмірність наданих послуг та виконаних робіт адвокатом Калачик Н.М. складності справи, то суд вважає вказане ствердження безпідставним.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним у ч.3 ст.141 ЦПК України критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч.4 ст.141 ЦПК України, визначені положеннями частин 6, 7, 9 ст.141 цього Кодексу.
Частиною 4 ст.141 ЦПК України встановлено, що якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
Фактичний розмір понесених витрат не є неспівмірним чи більшим від орієнтовно розміру витрат на правничу допомогу.
До того ж, усі послуги, згідно з договором, адвокатом надані відповідачу, до правничої допомоги включено види правничої допомоги, які не тільки передбачені в Договорі про надання правової допомоги, а також, передбачені у ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», реально понесені стороною, тому такі витрати слід покладати на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, тобто на позивача ОСОБА_1 .
Оскільки у справі 22.01.2024 року ухвалено судове рішення, то, в силу вимог ч.3 ст.270 ЦПК України, додаткове рішення суду ухвалюється у тому самому порядку, що й судове рішення, тобто в порядку, встановленому статтями 274-279 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.133, 141, 270, 274-279 ЦПК України, суд
Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів та відсотків за користування ними щодо стягнення понесених судових витрат по сплаті витрат на правничу допомогу.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Повне ім`я (для фізичних осіб) сторін:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Красне Красноармійського району Донецької області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 14.07.1997 року Селидівським МВ УМВС України у Донецькій області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

- відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Додаткове рішення складено 06.02.2024 року.

Суддя: