Справа № 372/3032/24
Провадження № 2-1548/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2024 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Тиханського О.Б.,

за участю секретаря Яворської М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Української міської ради Обухівського району Київської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною власністю,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 03.06.2024 року звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною власністю в якій зазначає, що 19 грудня 1973 року ОСОБА_2 заповіла своїм дітям ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , належні їй на праві особистої власності будинок з надвірними будівлями. 10 березня 1984 року ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 на частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, за кожним. 23 березня 1984 року вони зареєстрували у Фастівському міжміському бюро технічної інвентаризації свідоцтва про право на спадщину у реєстровій книзі за №1. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , сестра батька позивача та співвласниця частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд. Після її смерті спадщина не відкривалась, а тому її ніхто не прийняв.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , який був його батьком.

22 жовтня 2003 року він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті батька, на частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд. 11 грудня 2003 року позивач отримав витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно на підставі свідоцтва про спадщину від 22 жовтня 2003 року.

З часу отримання витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно він постійно проживає в даному будинку, його утримує, господарює на земельній ділянці.

Даним майном позивач користується разом зі своєю родиною, ніякі особи до нього ніяких претензій, зауважень щодо даного майна не пред`являли і не пред`являють. Таким чином, позивач просить позов задовольнити.

04.06.2024 ухвалою відкрито провадження у справі за загальними правилами позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання, витребувано у нотаріуса копію спадкової справи.

Протокольною ухвалою суду від 28.06.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, подали заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримують, просять його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без їх участі, при винесення рішення поклався на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 19 грудня 1973 року ОСОБА_2 заповіла своїм дітям ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , належній їй на праві особистої власності будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що підтверджується копією заповіту. (а.с.9).

10 березня 1984 року ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 на частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, за кожним, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

23 березня 1984 року вони зареєстрували у Фастівському міжміському бюро технічної інвентаризації свідоцтва про право на спадщину у реєстровій книзі за №1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , сестра батька позивача та співвласниця частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , батько позивача.

22 жовтня 2003 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті батька, на частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про спадщину. (а.с.11)

11 грудня 2003 року позивач отримав витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно на підставі свідоцтва про спадщину від 22 жовтня 2003 року, що підтверджується копією витягу. (а.с.12)

З часу отримання витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно позивач постійно проживає в даному будинку, його утримує, господарює на земельній ділянці.

Даним майном позивач користується разом зі своєю родиною, ніякі особи до нього ніяких претензій, зауважень щодо даного майна не пред`являли і не пред`являють.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою.

Згідно ч. 1. ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно ч. 4 вказаної статті право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно ч.1 ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до роз`яснень, наведених у Постанові Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Як встановлено судом з матеріалів справи позивач хоча й без належного юридичного оформлення, але добросовісно заволодів житловим будинком з допоміжними спорудами. Крім позивача жодні особи на дане майно не претендують, безгосподарським воно не визнавалось.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Сукупність вказаних обставин дає суду аргументовані підстави вважати, що позивачка не має іншої можливості врегулювати невизначене питання щодо нерухомого майна, окрім як звернення до суду із обраним способом захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Позивач надав суду достатні та допустимі докази, якими підтверджується факт добросовісного і відкритого користування нерухомим майном а саме житловим будинком з допоміжними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Зважаючи на все вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не порушують нічиїх прав, сприяють впорядкуванню обліку об`єктів нерухомості, право власності на які не зареєстровано або не переоформлено належним чином протягом тривалого проміжку часу, а отже вважає необхідним їх задовольнити.

З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 11, 200, 206, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 16, 328 ч. 1, 344 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності за набувальною давністю на 1/2 частину житлового будинку з допоміжними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Б. Тиханський