ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2082/24 Справа № 183/6056/23 Суддя у 1-й інстанції - Сорока О.В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Барильської А.П., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області, про стягнення суми недоотриманої пенсії, в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду, з уточненим 31 травня 2023 року, позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі ГУ ПФУ в Луганській області), про стягнення суми недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом, мотивуючи його тим, що він на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 лютого 2022 року є спадкоємцем недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 72 354,97 грн.

Вказував, що у визначений законом строк він звернувся до ГУ ПФУ в Луганській області зі свідоцтвом про право на спадщину та заявою про проведення нарахування та виплату недоотриманої пенсії померлої, що увійшла до складу спадщини. Однак, належних йому на праві власності виплат протягом півроку так і не отримав, у зв`язку із чим був змушений звернутись до Пенсійного фонду із відповідною заявою повторно, у відповідь на яку йому було повідомлено, що через введення воєнного стану, всі необхідні документи слід подати ще раз скориставшись веб-порталом електронних послуг ПФУ. У особистому кабінеті відкритих сервісів веб-порталу ПФУ його заява була задоволена, виплата пенсії призначена. Між тим, станом на 14 жовтня 2022 року зарахування відповідачем грошових коштів на його рахунок здійснено не було.

Зазначав, що 17 жовтня 2022 року він звернувся до ГУ ПФУ в Луганській області з вимогою щодо виплати грошових коштів, у відповідь на яку 01 листопада 2022 року на електронну адресу йому надійшов лист, яким повідомлено про те, що п.2 Порядку виплати пенсій, не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року №1165 передбачено, що облік сум пенсійних виплат за минулий період ведеться територіальними органами ПФУ, в яких особи перебували на обліку як одержувачі пенсій, в базах даних одержувачів пенсій на підставі рішень територіальних органів Пенсійного Фонду України про відновлення виплати пенсій, а також про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера з числа внутрішньо переміщених осіб або осіб, які проживали на тимчасово окупованій території України і не були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи на контрольованій Україною території (за наявності нарахованих сум, що підлягають виплаті за період до місяця відновлення виплати пенсій або до місяця смерті особи), та у сформованому на їх підставі переліку отримувачів виплат. Суму недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 включено до переліку боргів типу рішень 2 та буде виплачено згідно постанови Кабінету Міністрів України №1165 від 10 листопада 2021 року в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому здійснюється пенсійна виплата за минулий період за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного Фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік.

Посилаючись на те, що вся недоотримана пенсія увійшла до складу спадщини, а відповідач незаконно перешкоджає позивачу в реалізації його прав, як спадкоємця, на отримання належного йому майна, яке увійшло до складу спадщини, просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ГУ ПФУ в Луганській області недоотриману пенсію в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 у розмірі 72 354,97 грн.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що пенсія померлій ОСОБА_2 нараховувалася та виплачувалася по 29 лютого 2016 року, та призупинено виплату з 01 березня 2016 року відповідно до діючого на той час пункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат ВПО за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою КМУ №365, а саме на підставі списку пенсіонерів з числа ВПО по яким надано інформацію СБУ щодо перевірки обґрунтованості продовження виплати пенсії на підконтрольній території. Наголошували на тому, що за життя ОСОБА_2 не виявила бажання поновити виплату пенсії та з відповідною заявою не зверталася. Крім того враховуючи дати звернення позивача до них суму недоотриманої пенсії включено до переліку боргів внесених в реєстр станом на 01 січня 2023 року.

Позивач правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 .

Відповідно свідоцтва про право на спадщину від 18 лютого 2022 року, посвідченого ПН Сєвєродонецького РНО Луганської області Тимошенко М.М., спадщину після смерті ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняв її онук ОСОБА_1 .

Спадщина, на яку було видано дане свідоцтво, складається з залишку недоотриманої пенсії, що складає 72 354,97 грн., яка належала померлій ОСОБА_2 на підставі повідомлення ГУ ПФУ в Луганській області управління з питань виплати пенсій від 10 лютого 2022 року.

ОСОБА_1 , після отримання свідоцтва про право на спадщину, звернувся до ГУ ПФУ в Луганській області із заявою про проведення нарахування та виплату недоотриманої пенсії померлої, що увійшла до складу спадщини. Однак відповідачем дана заява була залишена без уваги.

16 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Луганській області з аналогічною заявою повторно.

У відповідь на звернення позивача, ГУ ПФУ в Луганській області було направлено лист без номеру та дати, яким повідомлено ОСОБА_1 , що через введення воєнного стану та неможливістю перегляду документів, які були подані раніше, всі необхідні відомості йому слід подати ще раз скориставшись веб-порталом електронних послуг ПФУ.

19 вересня 2022 року у Особистому кабінеті відкритих сервісів веб-порталу ПФУ заява позивача була розглянута та зазначено, що пенсію йому «призначено». Між тим, станом на 14 жовтня 2022 року грошові кошти на рахунок позивача перераховано так і не було, у зв`язку із чим він знову звернувся до відповідача із заявою у якій просив повідомити про причини не нарахування та не виплати грошових коштів та строки їх виплати.

Листом ГУ ПФУ в Луганській області від 01 листопада 2022 року повідомлено позивача, що суму недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 включено до переліку боргів типу рішень 2 та буде виплачено згідно Постанови Кабінету Міністрів України №1165 від 10 листопада 2021 року в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому здійснюється пенсійна виплата за минулий період за окремою програмою, передбаченою в бюджеті ПФУ на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сума пенсії, що належала пенсіонерові, але не була ним одержана за життя, передається членам його сім`ї у повному обсязі. Усі надані позивачем докази, свідчать про те, що він на законних підставах набув право власності на грошові кошти у вигляді недоотриманої пенсії, що належали його померлій ОСОБА_2 та які увійшли до складу спадщини, відповідно до свідоцтва про право на спадщину, а відповідач відмовляючи у виплаті зазначених коштів перешкоджає в реалізації його прав та інтересів регламентованих чинним законодавством.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року №137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Частиною третьою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду України та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною першою статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду України або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду України є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Виплату пенсії ОСОБА_2 відповідачем було призупинено з 01 березня 2016 року на підставі списку пенсіонерів з числа внутрішньо переміщених осіб про яких надано інформацію Службою безпеки України щодо обґрунтованості продовження виплати пенсій.

Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру (абзац 1 частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин)).

Статтею 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії (стаття 8 Конституції України).

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною третьою статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Аналіз вищенаведених норм права дає підстави зробити висновок, що посилання у апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Луганській області на те, що померла ОСОБА_2 за життя не виявила бажання поновити виплату пенсії, яку з 01 березня 2016 року було призупинено на підставі списку пенсіонерів з числа внутрішньо переміщених осіб по яких надано інформацію Службою безпеки України щодо перевірки обґрунтованості продовження виплати пенсії на підконтрольній території, тому пенсійні виплати з 01 березня 2016 року не отримані з вини пенсіонера, є безпідставними, оскільки незвернення особи, яка є внутрішньо переміщеною, про поновлення виплати пенсії не є підставою для її невиплати.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №243/3505/16-ц (провадження №14-271цс18), постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №227/2802/16-ц (провадження №61-6270св18), від 17 грудня 2018 року у справі №243/5697/16-ц (провадження №61-34175св18), від 22 липня 2019 року у справі №418/2434/18 (провадження №61-10590св19), від 21 вересня 2020 року у справі №428/2426/18 (провадження №61-7829св19), від 22 вересня 2020 року у справі №408/9430/18-ц (провадження №61-18830св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 1227 ЦК України узгоджуються із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Згідно зі статтями 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивач ОСОБА_1 успадкував належні спадкодавцю ОСОБА_2 суми пенсії у відповідності до положень статті 1227 ЦК України, у тому розмірі, у якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті.

Свідоцтво про право на спадщину від 18 лютого 2022 року не оспорено та є чинним (а.с.9), а тому невиплата пенсії спадкодавця, у розмірі визначено саме на підставі повідомлення ГУ ПФУ в луганській області від 10 лютого 2022 року за вих №1200-0501-8/8800 (а.с.78,79), спадкоємцю у повному обсязі є безпідставною.

Встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач успадкував належні спадкоємцю суми пенсії у відповідності до положень статті 1227 ЦК України у тому розмірі, в якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті. Дата звернення спадкоємця до органу Пенсійного фонду України з вимогою про виплату нарахованої за життя спадкодавця пенсії не впливає на розмір виплат та не надає органам Пенсійного фонду України права на обмеження цих виплат.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті вирішення спору. Судом правильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України).

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: А.П.Барильська

М.О.Макаров