Справа № 473/6431/23
РІШЕННЯ

іменем України

"25" січня 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Ціліциної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, у якому вказувала, що 10 вересня 1999 року вона уклала з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивачка придбала в останнього житловий будинок АДРЕСА_1 .

В цей же день договір було зареєстровано на Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі за реєстр. №584.

Разом з тим покупець зареєструвала право власності щодо придбаного будинку в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації».

Нотаріально договір сторони не посвідчували, ухилившись від цього.

Однак всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме: продавець передав покупцю належний йому житловий будинок; покупець прийняла його та сплатила за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору.

В подальшому позивачка дізналася, що спірний договір є недійсним, що створює їй перешкоди в розпорядженні будинком.

Тому ОСОБА_1 на підставі ст. 47 ЦК України 1963 року просила визнати договір купівлі-продажу дійсним в судовому порядку.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без участі сторін, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації та доказів, необхідних для вирішення спору.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

При цьому суд встановив, що 10 вересня 1999 року ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивачка придбала в останнього житловий будинок АДРЕСА_1 .

В цей же день договір було зареєстровано на Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі, про що в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю внесено запис за реєстр. №584.

Разом з тим покупець зареєструвала право власності щодо придбаного будинку в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації».

Нотаріально договір сторони не посвідчували, ухилившись від цього.

Однак всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме: продавець передав покупцю належний йому житловий будинок; покупець прийняла його та сплатила за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору.

В подальшому ОСОБА_1 дізналася, що спірний договір є недійсним, що створює їй перешкоди в розпорядженні будинком.

Нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу на час розгляду справи з об`єктивних причин неможливе (право власності на придбане майно зареєстроване за позивачкою).

Ст. 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах.

При укладенні договору сторони угоди узгодили всі її істотні умови і виконали свої зобов`язання, але не здійснили нотаріального посвідчення цього договору, як того вимагала ст. 227 ЦК України 1963 року (чинна на час придбання майна).

З положень ч. 1 ст. 47 ЦК України 1963 року вбачається те, що угода, укладена з порушенням вимог про її обов`язкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною.

Проте згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною.

В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

В п. 4 постанови від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами) Пленум Верховного Суду України зазначив, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб.

Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що спірний договір підлягає визнанню дійсним.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 206, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним задовольнити повністю.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений та зареєстрований 10 вересня 1999 року на Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі, про що в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю внесено запис за №584, за яким ОСОБА_1 купила у ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: Вуїв О.В.