ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2472/18 Номер провадження 22-ц/814/1292/24Головуючий у 1-й інстанції Тимчук Р.І. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на додаткове рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 11 червня 2019 року, ухвалене суддею Тимчуком Р.І., повний текст рішення складено дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюб, -

В С Т А Н О В И В:

07 листопада 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, в якому просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 28 серпня 1976 року він зареєстрував шлюб з відповідачем у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №1826. Від сумісного життя сторони неповнолітніх дітей не мають. Тривалий час не проживають разом, подружнє життя не склалося, подружні стосунки фактично розірвано. Збереження сім`ї неможливе.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 26 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - задоволено.

Шлюб, зареєстрований 28 серпня 1976 року між ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , актовий запис № 1826, повторно видане свідоцтво серії НОМЕР_1 - розірвано.

Після розірвання шлюбу прізвище відповідачеві ОСОБА_1 залишено без змін - « ОСОБА_3 ».

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 11 червня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач був звільнений від сплати судового збору у розмірі 704,80 грн. як інвалід ІІ групи та при ухваленні судом рішення не вирішено питання щодо відшкодування судових витрат шляхом стягнення судового збору з відповідача на користь держави.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить додаткове рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким судові витрати у справі компенсувати за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що їй не було відомо про розгляд даної справи за позовом ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та про стягнення в подальшому з неї судового збору на користь держави. Таким чином, вона була позбавлена можливості висловитися щодо покладення на неї судових витрат. Зазначає, що вона є особою з інвалідністю ІІІ групи, пенсіонером, отримує мінімальну пенсію, не має іншого доходу, пенсії їй не вистачає навіть на продукти та ліки, не має де жити, бо ОСОБА_2 вигнав її у 2014 році з її дому та забрав всі кошти і майно, у зв`язку з чим не має своїх коштів, щоб оплатити судові витрати у розмірі 704,80 грн. На підтвердження майнового стану надала довідку Полтавського об`єднаного управління ПФУ в Полтавській області про розмір отриманої пенсії в період з січня 2019 року по листопад 2023 року.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно матеріалів справи, 07 листопада 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. При подачі позовної заяви ОСОБА_2 був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як особа з інвалідністю ІІ групи.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 26 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволено повністю, позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, суд першої інстанції, ухвалюючи 11.06.2029 року додаткове рішення у справі, дійшов висновку про стягнення судового збору з відповідача на користь держави.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині вирішення додатковим рішенням питання про розподіл судових витрат, проте, по справі вбачається неналежне повідомлення відповідача ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, що є порушенням норм процесуального права та обов`язковою підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового судового рішення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3)судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Згідно матеріалів справи встановлено, що справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 була призначена до розгляду у загальному позовному провадженні з повідомленням (викликом) учасників справи. Підготовче судове засідання було призначено на 09.30 год. 05 грудня 2018 року (а.с. 12).

26 березня 2019 року у справі було ухвалено заочне рішення про задоволення позовних вимог.

11 червня 2019 року у справі ухвалено додаткове рішення суду, яке є предметом апеляційного перегляду (а.с. 48).

При цьому, по справі вбачається, що у судове засідання 11 червня 2019 року сторони не з`явилися (а.с. 47), матеріали справи не містять доказів належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи у вказаний день.

Згідно п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі, якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Оскільки вбачається, що питання про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат розглянуто за відсутності відповідача ОСОБА_1 , не повідомленої належним чином про дату, час і місце засідання суду, і вона обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, тому вказане порушення процесуального права є обов`язковою підставою для скасування додаткового рішення суду і ухвалення нового судового рішення з питання розподілу судових витрат між сторонами.

Виходячи з решти доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 , колегія суддів апеляційного суду приходить до наступних висновків.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 просить звільнити її від сплати судового збору та компенсувати його розмір за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Відповідно до частини другої цієї ж статті суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже, умовою звільнення від сплати судового збору або відстрочення його сплати є такий майновий стан сторони, який не дозволяє його сплатити.

На підтвердження майнового стану щодо неможливості сплати судового збору, ОСОБА_1 надано довідку Полтавського об`єднаного управління ПФУ в Полтавській області від 01.12.2023 року про розмір отриманої пенсії у період з січня 2019 року по листопад 2023 року.

За поданою інформацією ОСОБА_1 за період з січня 2019 року по грудень 2019 року включно отримала дохід у розмірі 23 855,66 грн., 5% відповідно складає 1192,78грн.

Тобто, розмір судового збору (704,80 грн.) не перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 у даній справі є відповідачем та нею не надано загальної інформації про розмір її річного її доходу за попередній календарний рік, тобто червня 2018 року по травень 2019 року, зокрема, не надано відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суму виплачених доходів та утримання податків за вказаний період.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІІ групи, то такі доводи також не дають підстав для звільнення відповідача ОСОБА_1 від сплати судового збору.

Згідно ст.. ст. 10, 11, 12, 13 ЦПК України при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

На підставі викладеного, з врахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі, звільнення позивача від сплати судового збору відповідно п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відсутності підстав для звільнення відповідача ОСОБА_1 від сплати судового збору, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 704,80 грн.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про скасування додаткового рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про розподіл судових витрат.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 376 ч.3 п.3, 381-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткове рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 11 червня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Стягнути ОСОБА_1 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2024 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов