Справа № 202/1923/23
Провадження № 2/202/89/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Михальченко А.О.,

секретар судового засідання Пономаренко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 202/1923/23

за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору

Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу

Яковлева Інна Миколаївна

про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

за участю

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_4 .

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

01.02.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, який уточнила 22.06.2023, та мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_5 , яка 21.10.1998 склала заповіт, відповідно до якого заповідала належну їй частину квартири АДРЕСА_1 , їй, ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, яка складається з частини квартири АДРЕСА_1 .

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 за заповітом є вона ОСОБА_1 .

Спадщину після смерті матері вона прийняла, оскільки на момент смерті спадкодавця була зареєстрована та проживала разом з нею.

11.09.2012 відкрита спадкова справа до майна померлої ОСОБА_5

13.12.2022 вона, через свого представника ОСОБА_6 , звернулася до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але у вчиненні нотаріальної дії їй було відмовлено через те, що нотаріусу не наданий оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно.

Також зазначила, що разом з ОСОБА_5 співвласником квартири АДРЕСА_1 був ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спадкоємцем після його смерті була його дружина ОСОБА_2 (відповідач по справі), якій вона направила вимогу надати правовстановлюючий документ, але відповіді не отримала.

Враховуючи викладене, просила суд визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності на частки квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5

22.03.2023 по справі відкрите загальне позовне провадження та відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов.

18.04.2023 ухвалою суду витребувана копія спадкової справи до майна померлої ОСОБА_5

15.05.2023 до канцелярії суду надійшов відзив на позов з якого випливає, що ОСОБА_8 позовні вимоги не визнає у повному обсязі з наступних підстав.

Так, позивач ОСОБА_1 дійсно є донькою померлої ОСОБА_5 , яка на випадок своєї смерті заповідала частку належної їй квартири ОСОБА_1 , але позивач спадщину після смерті ОСОБА_5 не прийняла, оскільки в строк до 02.01.2013 з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталася, та постійно не проживала разом зі спадкодавцем, хоча і була зареєстрована з нею за однією адресою.

В 1998 році ОСОБА_1 виїхала на постійне місце проживання до Аргентинської Республіки і саме з цього часу в Україні не проживає.

Отже, вважає, що реєстрація ОСОБА_1 за однією адресою зі спадкодавцем не підтверджує факт її фактичного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а відтак вважати її такою, що прийняла спадщину неможливо.

Вона, ОСОБА_2 , є невісткою ОСОБА_5 , оскільки була дружиною ОСОБА_7 , який є сином ОСОБА_5 та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також зазначила, що ОСОБА_7 спадщину після смерті матері прийняв, оскільки 11.09.2012 звернувся з відповідною заявою до нотаріуса.

Враховуючи викладене просила суд у задоволенні позову відмовити.

19.05.2023 до суду надійшла копія спадкової справи до майна померлої ОСОБА_5

31.05.2023 від представника позивача адвоката Ведмєдєва В.Л. надійшла відповідь на відзив у якій зазначено, що відзив подано з порушенням строків його подання, оскільки ухвалу суду з додатками представник відповідача отримав 18.04.2023, а відзив датовано 05.05.2023, тобто датою, яка виходить за межі строків, а отже до вказаного відзиву слід застосувати приписи ч.8 ст.178 ЦПК України.

Також зазначив, що твердження відповідача про те, що позивач не проживала разом із ОСОБА_5 на день смерті не відповідає дійсності, оскільки даний факт підтверджується довідкою ОСББ від 23.07.2012, штампом про реєстрацію у паспорті ОСОБА_1 , постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Щодо нібито проживання ОСОБА_1 у Аргентинський Республіці з 1998 року зазначив, що це твердження відповідача є перекручуванням фактів, оскільки 03.11.2011 ОСОБА_1 отримала РНОКПП в Україні, 15.11.2011 вклеїла фотокартку до паспорту громадянина України по досягненню 45 років і в той же день було оновлено реєстрацію її місця проживання. ІНФОРМАЦІЯ_3 в паспорті ОСОБА_1 зроблено відмітку про отримання закордонного паспорту. Відтак, ОСОБА_1 не виїжджала на проживання за межі України, хоча зараз дійсно мешкає саме в Аргентинській Республіці.

Враховуючи викладене просив суд вирішити справу за наявними матеріалами та задовольнити позовні вимоги.

02.06.2023 до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив з якого випливає, що представник відповідача адвокат Громов Ю.А., заперечує проти доводів представника позивача про подання відзиву поза межами встановлених судом строків, оскільки позов з додатками дійсно було отримано стороною відповідача 18.04.2023, але судом було встановлено додатковий строк на подання відзиву до початку судового підготовчого засідання 15.05.2023, про що достеменно відомо представнику позивача, а відтак підстав не приймати відзив та розглядати справу за наявними матеріалами немає.

Крім того зазначив, що довідка про місце реєстрації та відмітка у паспорті про місце реєстрації разом чи окремо, але самі по собі не підтверджують обставини постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем, а лише фіксують місце її реєстрації.

Можливе періодичне навідування ОСОБА_1 матері ОСОБА_5 не є та не може бути визнано постійним проживанням.

ОСОБА_1 не спростовує обставин свого проживання у Аргентинській Республіці орієнтовно з 1998 року.

Враховуючи викладене просив у задоволенні позову відмовити.

Щодо строку подання відзиву.

Ухвалою суду від 22.03.2023 судом було встановлено 15-ти денний строк для подання відзиву з дня вручення ухвали.

Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судом встановлено, що ухвалу суду про відкриття провадження з додатками представником відповідача отримано 18.04.2023, що підтверджується його рукописним підтвердженням на обкладинці справи, а відзив на позов подано до канцелярії суду 15.05.2023, тобто поза межами встановленого ухвалою суду від 22.03.2023 строку, але суд зазначає, що 18.04.2023, у зв`язку з витребуванням спадкової справи, судом було продовжено строк для подання відзиву, враховуючи ч.7 ст.178 ЦПК України (суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі).

15.08.2023 підготовче провадження закрите. Справа призначена до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 15.08.2023, за клопотанням представника відповідача, витребувана інформація від Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України щодо перетину кордону ОСОБА_1

17.11.2023 до суду надійшла інформація з Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України щодо перетину кордону ОСОБА_1

01.12.2023 через канцелярію суду надійшло клопотання представника відповідача про допит свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_9 , яке розглянуте у судовому засіданні 05.12.2023 у порядку ст.222 ЦПК України, та задоволено.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Ведмєдєв В.Л. позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Доводи відповіді на відзив також підтримав.

Представник відповідача адвокат Громов Ю.А. просив у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив.

Третя особа ОСОБА_10 у судове засідання не з`явилася, але надала заяву про розгляд справи без її участі.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка відповідач ОСОБА_2 показала суду, що є невісткою ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син ОСОБА_5 ОСОБА_7 у встановлений строк подав заяву про прийняття спадщини після смерті матері, але отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії оскільки ОСОБА_5 залишила заповіт на ім`я ОСОБА_1 . Похованням ОСОБА_5 займалася вона разом із чоловіком, оскільки ОСОБА_1 з 1998 року разом зі своєю сім`єю мешкає у ОСОБА_11 . ОСОБА_1 навіть не була присутня на похоронах матері. Також зазначила, що ОСОБА_5 захворіла у 2011 році і вона з чоловіком повідомили про це ОСОБА_1 для того щоб вона приїхала в Україну та доглядала за матір`ю.

Приблизно у вересні 2011 року ОСОБА_1 приїхала до м. Дніпра та повідомила, що їй необхідно зробити документи і попросила ОСОБА_7 зареєструвати її для цього у квартирі. Вона зробила паспорт для виїзду за кордон і десь у січні 2012 року виїхала з України літаком з аеропорту «Бориспіль». З січня 2012 року ОСОБА_1 до України не поверталась жодного разу.

Свідок ОСОБА_9 показала суду, що з 2008 року є головою ОСББ за адресою АДРЕСА_2 . З померлою ОСОБА_5 вона була особисто знайома і їй відомо, як голові ОСББ, що у квартирі ОСОБА_5 проживала сама, але у ній були зареєстровані її син та донька ( ОСОБА_7 та ОСОБА_1 ). Також зазначила, що ОСОБА_12 розповідала їй, що донька мешкає десь за кордоном. Поховали ОСОБА_5 родина ОСОБА_13 . ОСОБА_1 приблизно у листопаді 2011 року приїздила та зареєструвалася у квартирі матері. Навіщо вона це зробила свідок не питала. Також свідок підтвердила, що як голова ОСББ видає довідки про зареєстрованих осіб, а відтак не заперечує, що видала таку довідку і у липні 2012 року по квартирі ОСОБА_5 .

Заслухавши учасників судового розгляду, свідків, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровськ померла ОСОБА_5 , про що 06.07.2012 Індустріальним ВДРАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено відповідний актовий запис №855 та видане свідоцтво про смерть НОМЕР_1 .

До органів РАЦС з заявою про реєстрацію смерті ОСОБА_5 зверталася ОСОБА_2 (відповідач), що підтверджується витягом від 04.10.2022 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина до складу якої входить частка квартири АДРЕСА_3 , яка належала померлій на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.07.1998, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів, згідно розпорядження №3/346-98, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №422п за реєстровим №268-3

21.10.1998 ОСОБА_5 , на випадок своєї смерті, зробила розпорядження відповідно до якого належну їй частину квартири АДРЕСА_3 заповідала ОСОБА_1 , що підтверджується копією заповіту від 21.10.1998 посвідченого державним нотаріусом Шостої ДНК Криворотько В. за реєстровим №1-6216.

Частиною 1 ст.1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. (ч.1 ст.1270 ЦК України)

З копії спадкової справи судом встановлено, що 11.09.2012 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлевої І.М. з заявою про прийняття спадщини звернувся син померлої ОСОБА_5 ОСОБА_7 і того ж дня нотаріусом була заведена спадкова справа до майна померлої №28/2012.

Спадкова справа не містить заяви ОСОБА_1 , яка подана в строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 , але містить заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_6 , яка датована 13.12.2022, про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 .

13.12.2022 постановою нотаріуса ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про спадщину) у зв`язку з тим, що нею не подані нотаріусу правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно.

Зі змісту заяви представника ОСОБА_1 від 13.12.2022 випливає, що ОСОБА_1 вважає себе такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 шляхом проживання з померлою на день її смерті, що підтверджується довідкою ОСББ «Щербини-31» №67 від 23.07.2012.

У постанові нотаріуса від 13.12.2022 також зазначено, що ОСОБА_1 з заявою про прийняття спадщини не зверталася та вважається такою, що прийняла спадщину шляхом постійного проживання з померлою на день смерті.

Зазначені доводи також наведені представником ОСОБА_1 у позовній заяві, однак суд не погоджується з твердженням позивача про те, що вона прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України з наступних підстав.

У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України ).

Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

За змістом статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Приписами ч.1 та ч.3 ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З копії паспорта ОСОБА_1 судом встановлено, що з 15.11.2011 вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Факт реєстрації ОСОБА_1 за вказаною адресою також підтверджується копією довідки №67 ОСББ «Щербини-31» від 28.07.2012.

Однак, частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

З показань свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_9 судом встановлено, що ОСОБА_1 на час відкриття спадщини не мешкала разом із спадкодавцем ОСОБА_5 . Померла мешкала у квартирі сама.

Показання свідків суд визнає правдивими та послідовними, а також такими, що підтверджуються матеріалами справи, у тому числі витягом від 04.10.2022 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть відповідно до якого саме відповідач ОСОБА_2 , яка є невісткою, а не рідною донькою померлої, займалась реєстрацією смерті ОСОБА_5 у органах РАЦС.

Позивачем також не спростовані заперечення відповідача на позов в частині того, що у 1998 році вона, ОСОБА_1 , виїхала на постійне місце проживання до Аргентинської Республіки, де мешкає і на день ухвалення рішення.

Відтак, судом встановлено, що позивач у спірній квартирі була зареєстрована, проте не проживає з 1998 року, у тому числі й на час відкриття спадщини після смерті матері, що підтверджено належними доказами, а сама по собі реєстрація місця проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому позивач, як спадкоємець не прийняла своєчасно спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_5 , та відповідно не набула права на спадкове майно.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові КЦС ВС від 19.05.2021 у справі №937/10434/19-ц.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд, вирішуючи спір з урахуванням наведених норм процесуального права щодо доказування, виходить із недоведеності позивачем факту проживання разом зі спадкодавцем на момент смерті останньої, тобто на момент відкриття спадщини, у зв`язку з чим вона є такою, що спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України не прийняла.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. (ст.1217 ЦК України)

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. (ст.1258 ЦК України)

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У даній справі судом встановлено, що єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 був її син ОСОБА_7 , який спадщину після її смерті прийняв, але помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і своїх спадкових прав після смерті матері не оформив, свідоцтво про право на спадщину не отримав.

Після смерті ОСОБА_7 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Яковлевою І.М. заведена спадкова справа №55/2022. Спадкоємцем ОСОБА_7 є відповідач по справі ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Враховуючи, що судом не встановлено порушення прав ОСОБА_1 , доводи позивача про визнання за нею, як спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_5 , права на власності на частку квартири АДРЕСА_1 є не обґрунтованими, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 2, 10, 13, 141, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення суддя склала 05.03.2024

Суддя А. О. Михальченко