ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 лютого 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/8628/23

Головуючий у першій інстанції Павлов В. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/347/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Державна екологічна інспекція в Чернігівській області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 листопада 2023 року (місце ухвалення м. Чернігів) у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції в Чернігівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Головне управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області, про відшкодування моральної шкоди, яка завдана незаконним притягненням до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної екологічної інспекції в Чернігівській області про відшкодування моральної шкоди, яка завдана незаконним притягненням до адміністративної відповідальності. В обґрунтування позову посилався на те, що 06.10.2023 старший державний інспектор з охорони навколишнього середовища Державної екологічної інспекції в Чернігівській області склав на нього адміністративний протокол № 000965, а 12.10.2020 виніс постанову №143/04 та наклав на нього адміністративне стягнення у вигляд штрафу у розмірі 340 грн.

Як зазначає позивач, рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26.05.2021 постанову №143/04 від 12.10.2021, винесену старшим державним інспектором з охорони навколишнього середовища ДЕІ, - скасовано, а провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Позивач стверджує, що у зв`язку з притягненням його до адміністративної відповідальність та необхідність звернення до суду його стан здоров`я значно погіршився, він знаходився в стані постійного морального переживання, душевних і фізичних страждань, була відсутня можливість продовжувати нормальне активне життя, порушились стосунки з оточуючими людьми і рідними, у зв`язку з чим він вимушений був звертатись в медичні заклади за медичною допомогою.

Тому вважає, що незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності знаходиться в причинному зв`язку із погіршенням стану здоров`я, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

У позові ОСОБА_1 , посилаючись на положення ст. 56 Конституції України, ст. 16, ч. 1, 2 ст. 23, ч. 1 ст. 1167, ч. 1 ст. 1174 ЦК України, просить стягнути з Державної екологічної інспекції в Чернігівській області на свою користь 200000 грн за заподіяну моральну (немайнову) шкоду.

Протокольною ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25.10.2023 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, залучено Головне управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області (а.с. 113).

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27.11.2023 позов ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції в Чернігівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Головне управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області, про відшкодування моральної шкоди, яка завдана незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, задоволено частково.

Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету Україна на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 3000 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Державної екологічної інспекції в Чернігівській області на користь держави судовий збір в розмірі 16,10 грн.

При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача, судом першої інстанції було враховано соціальний стан позивача, який є пенсіонером та інвалідом 3 групи, його активну громадську позицію та юридичну обізнаність, сутність порушеного права, а також наявні в матеріалах справи докази, тому виходячи з засад розумності та справедливості, з урахуванням середньої тривалості провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд дійшов висновку, що розмір грошового відшкодування завданої позивачу моральної шкоди слід визначити в сумі 3000 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27.11.2023 та задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

За доводами апеляційної скарги рішення судом першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У скарзі заявник посилається на те, що 27.11.2023 після проголошення скороченого тексту судового рішення він звернувся до з проханням видати рішення суду, яке було проголошено з метою оскарження його в апеляційному порядку та про отримання його він розписався, проте рішення суду йому видано не було і роз`яснено, що повний текст судового рішення буде надісланий поштою.

За доводами скарги, відповідно до ст. 222 ЦПК України заявник звернувся з клопотанням про оголошення всього тексту позовної заяви українською мовою, проте судом першої інстанції всупереч ст. 12, ч. 4 ст. 9, ч. 3 ст. 77, ч. 1 ст. 81 ЦПК України необґрунтовано було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, що свідчить по упереджений розгляд справи.

Також заявник не погоджується з висновком суду про залучення до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області, оскільки судом не надано роз`яснення на які права та обов`язки може вплинути рішення для Казначейства, оскільки позовні вимоги до Казначейства заявлені не були.

Вказує, що необґрунтоване залучення до участі у справі Казначейства в якості третьої особи на стороні відповідача та надання пояснень в судовому засіданні стало підставою для подання 24.11.2023 заяви про відвід суду, яка була необґрунтовано залишена без задоволення. Також вказує, що справу було розглянуто у відсутність відповідача, а причина його відсутності судом встановлена не була.

Крім того, заявник вважає, що змістом оскаржуваного рішення суд першої інстанції звузив об`єм (чисельність) правопорушень (протиправних дій) відповідача по відношенню до нього, зокрема до незаконного притягнення до адміністративної відповідальності та наслідки такого притягнення. За твердженням заявника, судом не було взято до уваги той факт, що притягнення його адміністративної відповідальності відбулось через те, що у всіх заявах та скаргах він виступав як Голова ГО «Міс.Ямал» від імені та за дорученням громади, тому вважає, що протиправною поведінкою відбулось приниження його честі, гідності і ділової репутації як голови ГО «Міс.Ямал», що є порушенням п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України.

Заявник не погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром відшкодуванням моральної шкоди, оскільки залишено поза увагою тривалість його моральних страждань, які перейшли в хронічну форму і вже тривають три роки, належним чином не врахував доводи, викладені в позовній заяві у розділі № 8.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області Мулач Я.В. просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 . В обґрунтування посилається, що відповідно до ч. 6 ст. 53, ч. 3 ст. 43 ЦПК України Головне управління Державної казначейської служби у Чернігівській області скористалось своїми процесуальними правами щодо надання пояснення по суті спору з наведенням своїх доводів та не перевищувало своїх повноважень і діяло в межах норм, встановлених законодавством. Зазначає, що Головне управління не здійснює безспірне списання коштів за рішенням суду про відшкодування шкоди з державного бюджету, оскільки безспірне списання коштів державного та місцевого бюджетів на підставі рішення суду здійснює Державна казначейська служба України, а рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27.11.2023 стягнуто моральну шкоду з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України. Заявник вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у повному розмірі, враховуючи, що дії Державної екологічної інспекції у Чернігівській області протиправними не визнавались щодо накладення на позивача адміністративного стягнення, а надані позивачем докази (медичні документи) не свідчать про завдання моральної шкоди саме відповідачем. Позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю чи інших втрат немайнового характеру та не доведено причинно-наслідкового зв`язку з предметом спору.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу від Державної екологічної інспекції у Чернігівській області до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 12.10.2020 старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції у Чернігівській області за результатами розгляду протоколу від 06.10.2020 №000992 винесено постанову №143/04, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.82 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Підставою винесення постанови є порушення ОСОБА_1 вимог щодо поводження з відходами, а саме не укладений договір з КП «Сновське» з вивезення твердих побутових відходів з домоволодіння по АДРЕСА_1 ; не надано документів, які підтверджують вивезення та захоронення побутових відходів із вказаного домогосподарства у інший спосіб (а.с. 60, 61).

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26.05.2021 адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, задоволено. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення № 143/04 від 12.10.2020, винесену старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції в Чернігівській області про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 82 КУпАП, провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с. 75-79).

Зазначене рішення учасниками справи не оскаржувалось і набрало законної сили 08.06.2021.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 , посилаючись на положення ст. 56 Конституції України, ст. 16, 23, 1167, 1174 ЦК України, вказував, що внаслідок притягнення до адміністративної відповідальності, йому завдана моральна шкода, яка полягає у тому, що його стан здоров`я значно погіршився, він знаходився в стані постійного морального переживання, душевних і фізичних страждань, була відсутня можливість продовжувати нормальне активне життя, порушились стосунки з оточуючими людьми і рідними, у зв`язку з чим він вимушений був звертатись в медичні заклади за медичною допомогою.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, судом першої інстанції було враховано соціальний стан позивача, який є пенсіонером та інвалідом 3 групи, його активну громадську позицію та юридичну обізнаність, сутність порушеного права, а також наявні в матеріалах справи докази, тому виходячи з засад розумності та справедливості, з урахуванням середньої тривалості провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд дійшов висновку, що розмір грошового відшкодування завданої позивачу моральної шкоди слід визначити в сумі 3000 грн.

З висновком районного суду щодо визначеного позивачу розміру моральної (немайнової) шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства, враховуючи наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загально-конституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України.

Згідно із статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166,1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167,1174 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №750/1591/18-ц (провадження №14-261цс19) вказано, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже, і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (наприклад, «Рисовський проти України», № 29979, пункти 86, 89, від 20 жовтня 2011 року, «Антоненков та інші проти України», №14183/02, пункт 71, від 22 листопада 2005 року).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26.05.2021 постанова про накладення адміністративного стягнення від 12.10.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 82 КУпАП скасована, провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Позивачем на підтвердження завданої моральної шкоди за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності було надано копію виписки з медичної картки стаціонарного хворого, якій суд першої інстанції надав обґрунтовану оцінку та дійшов правильного висновку, що з наданих доказів неможливо встановити наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та можливими розладами здоров`я позивача та його погіршення

Враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, а саме середньої тривалості розгляд судом справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, характеру спричинених моральних страждань, які полягали у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку із неправомірним складанням на нього протоколу, враховуючи те, що належних і достатніх документальних доказів у розумінні положень ст. 77-81 ЦПК України погіршення стану здоров`я, на які позивач посилається у позові, та які підтверджують причинно-наслідковий зв`язок з предметом позову, не було надано ні суду першої, ні апеляційної інстанцій, а також виходячи з принципів розумності та справедливості, суд першої інстанції правомірно визначив розмір такої шкоди в сумі 3000 грн.

Суд першої інстанції врахував конкретні обставини справи, глибину завданої моральної шкоди, характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, вимоги розумності і справедливості, тривалості моральних страждань, дійшов правильного висновку при визначенні розміру моральної шкоди, який є достатнім для відшкодування завданої моральної шкоди.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постановах від 10.10.2019 у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), від 26.01.2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21), від 18.05.2022 року у справі № 158/272/21 (провадження № 61-12280св21), від 31.08.2022 року у справі № 289/865/21 (провадження № 61-18784св21).

Доводи апеляційної скарги про те, що 27.11.2023 він розписався про отримання копії оскаржуваного рішення, проте його не отримав, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як убачається з матеріалів справи 27.11.2023 в судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення і роз`яснено, що складання повного тексту рішення відкладено до 28.11.2023. Копія оскаржуваного рішення була направлена судом першої інстанції ОСОБА_1 01.12.2023 згідно супровідного листа (а.с. 195) і отримана ним особисто 07.12.2023, що підтверджується зворотнім повідомленням (а.с. 197).

Твердження заявника про необґрунтовану відмову судом першої інстанції в задоволенні клопотання про оголошення всього тексту позовної заяви українською мовою (26 сторінок) до уваги апеляційним судом не приймаються, оскільки положеннями ЦПК України не передбачено такого обов`язку суду і згідно положень ч. 2 ст. 227 ЦПК України у вступному слові учасники справи в усній формі стисло викладають зміст та підстави своїх вимог і заперечень щодо предмета позову, надають необхідні пояснення щодо них.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції і доводи щодо незгоди позивача із залученням до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області та відмова суду в задоволенні його заяви про відвід у зв`язку з цим, враховуючи наступне.

Статтею 43 Бюджетного кодексу України установлено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно пунктів 1, 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 № 460/2011, Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Державна казначейська служба України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Основними завданнями Державної казначейської служби України є: 1) внесення пропозицій щодо формування державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів; 2) реалізація державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Державна казначейська служба України відповідно до покладених на неї завдань: здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів, спільних із міжнародними фінансовими організаціями проектів; здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (пункт 4 Положення про Державну казначейську службу України).

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 7, частини другої статті 23 Бюджетного кодексу України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Статтею 25 Бюджетного кодексу України установлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Списання грошових коштів проводиться держказначейством з відповідного казначейського рахунку.

Покладаючи відшкодування завданої ОСОБА_1 моральної шкоди на державу, судом стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету моральну шкоду, чим зобов`язав казначейську службу як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з відповідного казначейського рахунку, що відповідає визначеній законодавством процедурі.

Саме на казначейську службу та його територіальні органи покладено обов`язок виконувати рішення суду про стягнення коштів з державного чи місцевого бюджетів шляхом їх безспірного списання.

Твердження заявника про те, що справу було розглянуто у відсутність відповідача, а причина його відсутності судом встановлена не була, є необґрунтованими, враховуючи, що Державна екологічна інспекція в Чернігівській області скористалась своїм правом на подання відзиву на позов, в якому викладені всі заперечення щодо поданого ОСОБА_1 позову. Крім того, за матеріалами справи, в судовому засіданні 25.10.2023 був присутній представник Державної екологічної інспекції у Чернігівській області Т.М. Городник, яка була належним чином повідомлена про наступне судове засідання, що підтверджується відповідною розпискою (а.с. 114), а згідно положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Посилання заявника про те, що протиправною поведінкою ДЕІ відбулось приниження його честі, гідності і ділової репутації як голови ГО «Міс.Ямал» є необґрунтованими, оскільки предметом позову у цій справі є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування на підставі ст. 1174 ЦК України, а не позов про захист честі, гідності і ділової репутації як голови ГО «Міс.Ямал» у порядку ст. 297, 299 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 21.02.2024.

Головуючий Судді: