Справа № 461/1177/23 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В. Ф.
Провадження № 22-ц/811/2536/23 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді: Мікуш Ю.Р.,

суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

розглянувши у м. Львові в порядку спрощеного провадження без участі сторін цивільну справу №461/1177/23 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 -адвоката Сімутіна Романа Вікторовича на заочне рішення Галицького районного суду м.Львова від 31 травня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором

в с т а н о в и в :

Позивач Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 100862,71 грн., а також 2684 грн. судового збору.

В обґрунтування позову зазначає, що 13.07.2020 між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк», котре згодом змінило найменування на Акціонерне товариство «Ідея Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір №R01.00603.006839157.

Згідно кредитного договору відповідач отримала кредит в розмірі 78038,25 грн. зі сплатою 37% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені графіком щомісячних платежів. Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно Кредитного договору, що підтверджується видатковими касовими (меморіальними) ордерами. Проте, відповідач не повернула отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатила нараховані інші платежі за кредитним договором. Останній платіж відповідачем здійснено 21.02.2022 р. Сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 07.02.2023 становить 100862,71 грн. Вказана заборгованість відповідача підтверджується випискою по особовому рахунку № НОМЕР_1 та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 07.02.2023 р. У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, на адресу відповідача банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 04 січня 2023 року про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами а також інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги Банком будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, а тому просить позов задовольнити.

Заочним рішенням Галицького районного суду м.Львова від 31 травня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ) заборгованість за кредитним договором в розмірі 100862,71 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ) судовий збір у розмірі 2684 грн.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 31 липня 2023 року заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Сімутіна Романа Вікторовича про перегляд заочного рішення від 31 травня 2023 року залишено без задоволення.

Рішення оскаржив представник відповідачки-адвокат Сімутін Р.В.

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає заочне рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписка з особового рахунку не містять формули та методики за якими позивач розрахував заборгованість відповідача по основному боргу з врахуванням здійснення відповідачем попередніх виплат по кредитному договору на загальну суму 44421,90 грн. Вважає, що позивачу одночасно з вимогою про дострокове повернення кредиту та процентів необхідно було заявити вимогу про розірвання кредитного договору. Із оскаржуваного рішення не вбачається, що борг стягнутий достроково, що надає Банку право вимагати від відповідача подальшої сплати платежів згідно з Таблицею обчислення загальної вартості кредиту, оскільки строк дії договору встановлено до 13 липня 2028 року. Окремо звертає увагу, що відповідач до введення в Україні воєнного стану виконувала умови договору, а після лютого 2022 року невиконання зобов`язань зумовлено обставинами непереборної сили, зокрема воєнними діями у Броварському районі, а тому відповідач змушена була залишити своє місце проживання та не мала змоги виконувати свої зобов`язання. Звертає увагу на лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року яким підтверджено, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними , невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, виконання якого настало згідно з умовами договору , контракту, угоди , законодавчих чи інших нормативних актів і виконання якого відповідно стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс мажорних обставин. Просить скасувати заочне рішення та ухвалити нове,яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що заперечує проти апеляційної скарги, вважає її надуманою та необгрунтованою. Звертає увагу, що розмір заборгованості підтверджується випискою по рахунку , яка відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинним бухгалтерським документом та підтверджує видачу кредиту, а також усі погашення по кредиту та їх зарахування. Зазначає, що відповідач жодним чином не заперечує факт виникнення заборгованості та не надає жодних доказів на спростування її розміру. Твердження відповідача про необхідність одночасно з позовом про дострокове стягнення кредиту заявити позовну вимогу про розірвання договору є абсолютно надуманими, оскільки право кредитора на дострокове повернення кредиту передбачене ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України, ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» та п.4.2.3 Кредитного договору у разі порушення зобов`язань позичальником. Зазначає, що пред`явлення вимоги про розірвання договору є правом , а не обов`язком позивача. Щодо доводів представника відповідача про виникнення форс-мажорних обставин зазначає, що закон не передбачає видачі універсального документу,який би засвідчував форс-мажорні обставини. Підтвердження форс-мажору здійснюється шляхом подання відповідної заяви до Торгово-промислової палати України та отримання сертифікату. Лист на який посилається представник відповідача не є сертифікатом про форс - мажорні обставини та не є документом , що був виданий за зверненням відповідного суб`єкта, для якого настали визначені форс- мажорні обставини. Окрім цього, наявність форс мажорних обставин не звільняє відповідача від виконання зобов`язань за Кредитним договором, а лише може звільнити від відповідальності за порушення зобов`язань (штрафу, пені, відповідальності визначеної ст.625 ЦК ), однак таких вимог позивач не ставив. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у даній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційна скарга підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

За змістом ч.2 ст. 247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За змістом ч.1 ст. 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення,апеляційний суд дійшов висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Судом встановлено такі обставини.

13 липня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №R01.00603.006839157, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 78038,25 грн., зі сплатою 37 % річних, з погашенням кредиту та відсотків у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Позивач виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, що підтверджується копіями меморіальних ордерів, однак, відповідач не повернула отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатила нараховані відсотки за кредитним договором.

Як вбачається із наявної у матеріалах справи виписки з особового рахунку по кредитному договору, останній платіж ОСОБА_1 був здійснений 21.02.2022 року.

У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору утворилась заборгованість за договором №R01.00603.006839157 від 13.07.2020 року, яка згідно довідки - розрахунку заборгованості станом на 07.02.2023 року становить 100862,71 грн. та складається із наступного: основний борг 72750,07 грн., прострочений борг 2214,44 грн., прострочені проценти 19818,35 грн., строкові проценти 6079,85 грн., нарахована плата за обслуговування кредиту 0 грн., прострочена плата за обслуговування кредиту 0 грн., пеня 0 грн./а.с.9/

04 січня 2023 року на адресу ОСОБА_1 позивач направив вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями списків про згрупування поштових відправлень. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги до ОСОБА_1 будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора. Однак, ОСОБА_1 належним чином не відреагувала на вимогу та зобов`язання за вищезгаданим договором кредиту не виконала.

Ухвалюючи рішення про задоволення позлову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 дійсно прострочила погашення поточних платежів по кредиту та нарахованих відсотків, належним чином не повертає отриманий кредит, не виконує взятих на себе за договором зобов`язань, що стверджується належними та допустимими доказами, зокрема випискою по рахунку.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частина 1 ст.612 ЦК України визначає, що боржник, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п.2.1,2.3 кредитного договору позичальник зобов`язалась повернути кредит разом з процентами шляхом внесення 96 щомісячних внесків включно до 13 дня/числа кожного місяця,згідно Графіку щомісячних платежів. Термін внесення платежу за Договором для погашення заборгованості, повинен відповідати терміну щомісячного платежу, передбаченого Графіком щомісячних платежів.

Пукнтом 2.6 Договору передбачено, що у разі вимоги банку про дострокове повернення кредиту: термін повернення кредиту вважається таким, що настав та Банк вправі, але не зобов`язаний нараховувати проценти та плату за обслуговування кредитної заборгованості до повного повернення кредиту. Позичальник зобов`язаний повернути заборгованість за договором, сплатити неустойку (штрафи,пеню) та відшкодувати завдані Банку збитки.

Судом першої інстанції правильно встановленно, що відповідач порушила взяті на себе зобов`язання, зокрема не вносила чергові платежі по кредиту, починаючи з лютого 2022 року, що стверджується випискою по рахунку у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитом, яка станом на день звернення до суду станвить 100862,71 грн. та складається з основного боргу в розмірі 72750,07 простроченого боргу-2214,44 грн., прострочених процентів -19818,35 грн. та строкових процентів -6079,85 грн.

Відповідно до ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається з вимог апеляційної скарги відповідач не заперечує наявність заборгованоссті, а лише посилається на відсутність формули та методики розрахунку заборгованості, однак такі доводи факту заборгованості та необхідність її повернення не спростовують.

Як вбачається з Паспорту споживчого кредиту та Графіку щомісячних платежів за кредитним договором, які позивач підписала чим ствердила, що ознайомлена з усіма істотними умовами договору та погоджується з ними, загальні витрати по кредиту та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсоки, комісії та ін.платежі) становить 164084,38 грн. На погашення кредиту відповідач внесла 44421,00 грн., що стверджується випискою по рахунку, з яких 40170,24 грн. проценти за користування кредитом.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Однак всупереч зазначенх норм закону, відповідач заперечуючи розрахунок позивача, свого розрахунку не надала, не вказала яку суму на її думку вона повинна повернути позивачу.

Згідно з ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами 1,2 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст.76-78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З врахуванням наведеного, висновок суду першої інстанції про доведеність позовних вимог є законним та обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги голослівними та не підтверджені жодними належними та допустими доказами.

Твердження відповідача про необхідність одночасно з позовом про дострокове стягнення кредиту заявити позовну вимогу про розірвання договору є безпідставним, оскільки право кредитора на дострокове повернення кредиту передбачене ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України та п.4.2.3 Кредитного договору у разі порушення зобов`язань позичальником.

Пред`явлення вимоги про розірвання договору є правом , а не обов`язком позивача.Щодо форс-мажорних обставин.

Відповідно до частини 1 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, що розміщений на офіційному сайті Торгово-промислової палати України, та адресований Всім кого це стосується, Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.97 №671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

На офіційному сайті Торгово-промислової палати України також зазначено, що даний лист, особа, яка порушує свої зобов`язання, у зв`язку із обставинами пов`язаними із військовою агресією Російської Федерації проти України, в період дії введеного воєнного стану, має право долучати до свого повідомлення про форс-мажорні обставини, які унеможливили виконання зобов`язань за умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів у встановлений термін для можливості обґрунтованого перенесення строків виконання зобов`язань та вирішення спірних питань мирним шляхом.

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (частина 1 статті 617 Цивільного кодексу України).

Тобто, можливе звільнення від відповідальності за невиконання, а не від виконання в цілому. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 по справі №904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 16.07.2019 по справі №917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Посилання відповідача на настання форс-мажорних обставин, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим, враховуючи наступне.

Введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може виконувати зобов`язання, оскільки жодних доказів про те, що її переїзд з постійного місця проживання вплинув на отримання нею доходів і відповідно призвів до неможливості погашати заборгованість відповідач не надала.

Крім цього, саме по собі введення воєнного стану, без доведення учасником справи причинно-наслідкового зв`язку між його введенням та невиконанням зобов`язань через вплив форс-мажорних обставин звільняє виключно від відповідальності за порушення зобов`язань та жодним чином не звільняє від виконання самого зобов`язання.

Як вбачається з позовної заяви така не містить вимог про стягнення штрафів чи пені за невиконання зобов`язань, а лише вимоги про стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом, що відповідає умовам кредитного договору на які відповідач погодилась .

Тож у разі, якщо договірні зобов`язання не були виконані стороною договору через вплив військової агресії, але юридично значимих дій для підтвердження форс-мажору вчинено не було, зокрема відповідач не повідомила банк про неможливість виконання зобов`язань, підстав для відмови у задоволенні позову немає.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, рішення суду ухвалене з додержанням вимог процесуального права та правильним застосуванням вимог матеріального права, а тому підстав для його скасування , апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п1.; 375; 383; 384; 389; 391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Сімутіна Романа Вікторовича залишити без задоволення.

Заочне рішення Галицького районного суду м.Львова від 31 травня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 05 лютого 2023 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк