Справа №461/69/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2024 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді Мисько Х.М.,

з участю:

секретаря судового засідання Євтушенка В.Ю.,

представника заявника Ковальчук О.Я.,

представника заінтересованої особи Комаровського С.З.,

розглянувши у закритому судовому засіданні у залі суду в м.Львові цивільну справу за заявою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (адреса: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ), заінтересована особа: Філія - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» (адреса: 79007, м.Львів, вул. Січових Стрільців, 9, код ЄДРПОУ: 0032129) про розкриття банківської інформації, яка містить банківську таємницю, -

в с т а н о в и в :

Заявник Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, звернулося до суду із заявою, в якій просить суд: зобов`язати АТ «Ощадбанк» надати Головному управлінню інформацію, що містить банківську таємницю, щодо особи, яка неправомірно одержала неналежні їй кошти після смерті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обгрунтування поданої заяви покликається на те, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - Головне управління) як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон 1058) перебувала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла, про що в книзі державної реєстрації смертей зроблено актовий запис №249 та внесено його до Державного реєстру акт цивільного стану громадян.

У зв`язку з чим, Головне управління 01.05.2023 року звернулось із запитом до філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» про надання інформації щодо особи, яка неправомірно одержала неналежні їй кошти після смерті пенсіонера, чим заподіяла майнову шкоду державі в особі Пенсійного фонду України на суму 3488,77 грн.

26.05.2023 року за №31350/8 отримано відповідь від 24.05.2023 року №11121-20/20123/2023 року, у якій зазначено, що картковий рахунок ОСОБА_3 № НОМЕР_1 08.04.2021 року зарахування пенсії в сумі 3488,77 грн. З карткового рахунку ОСОБА_1 в період з 01.04.2021 року по 30.04.2021 року, після її смерті, кошти були зняті. Таким чином, еа підставі зазначеного відомо, що із відплатних відомостей в квітні 2021 року АТ «Ощадбанк» невстанволеній особі було виплачено розмір пенсії у сумі 3488,77 грн., після смерті пенсіонера ОСОБА_1 , внаслідок чого державі в особі Пенсійного фонду України було заподіяно майнову шкоду на суму 3 488,77 грн. Просить заяву задовольнити.

16.01.2024 року на адресу суду надійшли письмові пояснення представника заінтересованої особи, з яких вбачається, що у заяві необхідно відмовити. Пояснення вмотивовані тим, що ГУ ПФУкраїни у Львівській області в заяві про розкриття інформації, не зазначило ім`я (найменування особи, щодо якої вимагається розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, її місце проживання або місцезнаходження.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_4 заяву підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у ній. Просила суд заяву задоволити.

Представник заінтересованої особи Комаровський С.З. заяву заперечив, зазначив, що у заяві відсутнє обгрунтування необхідності розкриття інформації, що містить банківську таємницю щодо особи та не зазначено положення законів, які надають ГУ відповідні повноваження на звернення до суду з такою заявою.

Заслухавши пояснення представника заявника ОСОБА_4 , представника заінтересованої особи ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно положень ст.1076 ЦК України та ст.60 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» будь - яка інформація, що стосується клієнта, якою банк володіє на законних підставах, є банківською таємницею.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками на письмову вимогу суду або за рішенням суду.

Згідно п.1 ст.1076 ЦК України, відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність.

Встановлено, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області , як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон 1058) перебувала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

01.04.2021 року по 30.04.2021 року АТ «Ощадний банк» невстановленій особі було виплачено олзмір пенсії померлої ОСОБА_1 , внаслідок чого державі в особі Пенсійного фонду України було заподіяно майнову шкоду на суму 3488, 00 грн.

01.05.2023 року №1300-5307-8/61345 до філії Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» про надання інформації щодо особи, яка неправомірно одержала неналежні їй кошти після смерті пенсіонера, чим заподіяно майнову шкоду державі в особі ПФУ у сумі 3488,77 грн.

26.05.2023 року за №31350/8 отримано відповідь від 24.05.2023 року №11121-20/20123/2023 року, у якій зазначено, що картковий рахунок ОСОБА_3 № НОМЕР_1 08.04.2021 року зарахування пенсії в сумі 3488,77 грн. З карткового рахунку ОСОБА_1 в період з 01.04.2021 року по 30.04.2021 року, після її смерті, кошти були зняті. Таким чином, еа підставі зазначеного відомо, що із відплатних відомостей в квітні 2021 року АТ «Ощадбанк» невстанволеній особі було виплачено розмір пенсії у сумі3488,77 грн., після смерті пенсіонера ОСОБА_1 , внаслідок чого державі в особі Пенсійного фонду України було заподіяно майнову шкоду на суму 3 488,77 грн. Просить заяву задовольнити.

Згідно зі ст.ст. 440, 450 ЦК України шкода, заподіяна майну юридичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними та шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

У зв`язку із цим заявник звернувся до суду із заявою про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю.

Правовий режим банківської таємниці визначається, зокрема, статтями 1076 Цивільного кодексу України, главою 10 статтями 60 - 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (далі - Закон), а правовий режим підстав та правил її розкриття в судовому порядку визначається розділом IV глави 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Відповідно до статті 60 Закону інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Банки, відповідно що статті 61 Закону, зобов`язані забезпечити збереження банківської таємниці.

Порядок розкриття банківської таємниці визначений статтею 62 Закону. Зокрема, інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками за рішенням суду.

Розкриття банківської таємниці за рішенням суду, можливе виключно внаслідок судового розгляду цивільних справ за правилами глави 12 розділу IV ЦПК України і саме на суд як орган державної влади покладено обов`язок у кожному конкретному випадку оцінити нагальну суспільну потребу в розкритті такої інформації.

Відповідно до ч.3 та ч.6 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду; інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Частиною 1 статті 348 ЦПК України зазначено, що у заяві до суду про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи має бути зазначено, зокрема ім`я (найменування) заявника та особи, щодо якої вимагається розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, їх місце проживання або місцезнаходження, а також ім`я представника заявника, коли заява подається представником. Також в заяві зазначаються обґрунтування необхідності та обставини, за яких вимагається розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, щодо особи, із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження, або прав та інтересів, які порушено; обсяги (межі розкриття) інформації, яка містить банківську таємницю, щодо особи та мету її використання.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.349 ЦПК України передбачено, що справа про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, розглядається у п`ятиденний строк з дня надходження заяви у закритому судовому засіданні з повідомленням заявника, особи, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, та банку, а у випадках, коли справа розглядається з метою охорони державних інтересів та національної безпеки, - з повідомленням лише заявника. Якщо під час розгляду справи буде встановлено, що заява ґрунтується на спорі, який розглядається в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.350 ЦПК України у рішенні про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи зокрема зазначаються ім`я (найменування) особи, щодо якої банк має розкрити інформацію, яка містить банківську таємницю, місце проживання або місцезнаходження цієї особи. Якщо під час судового розгляду буде встановлено, що заявник вимагає розкрити інформацію, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи без підстав і повноважень, визначених законом, то суд ухвалює рішення про відмову в задоволенні заяви.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Згідно ч.1 ст.60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.

У ст. 61 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що банки зобов`язані забезпечити збереження банківської таємниці шляхом: обмеження кола осіб, що мають доступ до інформації, яка становить банківську таємницю; організації спеціального діловодства з документами, що містять банківську таємницю; застосування технічних засобів для запобігання несанкціонованому доступу до електронних та інших носіїв інформації; застосування застережень щодо збереження банківської таємниці та відповідальності за її розголошення у договорах і угодах між банком і клієнтом.

Відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність», розкриття банківської таємниці може здійснюватися безпосередньо банками або на підставі рішення суду та виключно на підставах і у порядку, передбаченими законом. У зв`язку з цим при розгляді справ про розкриття інформації, що містить банківську таємницю, слід розмежовувати підстави, коло суб`єктів, уповноважених на отримання відповідної інформації та її обсягу. Коло суб`єктів, які мають право вимагати безпосередньо від банку розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, визначається ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» і може змінюватися тільки на підставі закону. При цьому вказані суб`єкти мають право на отримання лише обмеженої інформації з урахуванням виконуваних ними функцій та з питань, зазначених у відповідному законі стосовно визначених суб`єктів.

Розкриття банківської таємниці за рішенням суду, можливе виключно внаслідок судового розгляду цивільних справ за правилами глави 12 розділу IV ЦПК України і саме на суд як орган державної влади покладено обов`язок у кожному конкретному випадку оцінити нагальну суспільну потребу в розкритті такої інформації.

Як вбачається із змісту заяви Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області, то в такій відсутнє обґрунтування необхідності розкриття інформації, що містить банківську таємницю щодо особи та не зазначено положення законів, які надають Головному управлінню відповідні повноваження на звернення до суду з такою заявою. В поданій заяві також не вказано мету використання інформації, що містить банківську таємницю. Отже, Головне управління пенсійного фонду України у Львівській області не належить до кола суб`єктів, які мають право вимагати безпосередньо від банку та через суд розкриття інформації, що становить банківську таємницю.

Крім цього, АТ «Ощадбанк» не є боржником Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області та не зобов`язаний вчинити на його користь ніяких дій і відповідно заявник не є кредитором у цій справі.

Окрім того, Філія банку не може бути стороною в цивільному процесі, оскільки не має статусу юридичної особи і здійснює банківську діяльність тільки від імені банку. В Законі України «Про банки та банківську діяльність» визначено, що банк - це юридична особа, яка має виключне право на підставі ліцензії Національного банку України здійснювати у сукупності такі операції: залучення у вклади грошових коштів фізичних і юридичних осіб та розміщення зазначених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, відкриття і ведення банківських рахунків фізичних та юридичних осіб; філія банку - відокремлений структурний підрозділ банку, що не має статусу юридичної особи і здійснює банківську діяльність від імені банку.

Статтею 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Отже враховуючи, що філія не є юридичною особою, на підставі положень ст. 48 ЦПК України особою, яка бере участь у цій справі, може бути лише банк як юридична особа

Вказана правова позиція узгоджується з висновком, викладеним в Постанові Верховного Суду від 21.01.2020 в справі № 501/1451/17.

Якщо під час судового розгляду буде встановлено, що заявник вимагає розкрити інформацію, яка містить банківську таємницю щодо юридичної або фізичної особи без підстав і повноважень, визначених законом, то суд ухвалює рішення про відмову в задоволенні заяви (ч. 2 ст. 350 ЦПК України).

Вказана правова позиція узгоджується з висновками, викладеними в Постановах Верховного Суду від 21.01.2020 в справі № 501/1451/17 та від 04.11.2020 в справі № 761/10850/19, а також в узагальненнях Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб» від 21.12.2009 року, відповідно до яких не будь - яка особа може звернутися до суду із заявою про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, а тільки та, підстави та повноваження якої на таке звернення визначені в законі.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до обґрунтованого висновку, що відсутні достатні правові підстави для задоволення поданої заяви про розкриття інформації, що містить банківську таємницю.

Керуючись ст.ст. 48, 294, 347-350, 352, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 440, 450, 1076 ЦК України, Законом України «Про банки та банківську діяльність», суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, заінтересована особа: Філія - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» про розкриття банківської інформації, яка містить банківську таємницю, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлений 25.01.2024 року.

Суддя Мисько Х.М.