Справа № 471/1003/23
Провадження №2/471/30/24
Номер рядка звіту 71
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2024 р.

Братський районний суд Миколаївської області

у складі:

головуючого судді - Гукової І.Б.,

за участю секретаря - Холоденко І.Ю.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради м. Миколаїв, орган опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради м. Миколаїв, орган опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, 21 жовтня 2005 року, ОСОБА_1 уклала шлюб із ОСОБА_3 , який 21 вересня 2022 року було розірвано. В шлюбі народились доньки: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач жодної участі у фінансовому утриманні доньок не приймає з моменту розірвання шлюбу не спілкується з доньками, не приймає ніякої участь у їх утриманні, вихованні та підготовці до самостійного життя. Не цікавиться дітьми, тому позивач вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно доньок.

Під час судового засідання позивач та представник позивача заявлені вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Позивач пояснила суду, що батько не проявляє інтересу до дітей, молодша донька потребує постійного медичного догляду через захворювання, однак батько в лікуванні дитини участі не приймає. Після звернення до суду з вказаним позовом, батько декілька разів телефонував старшій дочці, пропонував їм переїхати на період війни, до смт. Братське, однак діти відмовилися. Останній раз батько спілкувався зі старшою донькою в січні 2024 року, привіз їм подарунки на новий рік. Вважає, що батько дітей самоусунувся від виховання та утримання дітей, має заборгованість зі сплати аліментів, тому позбавлення його батьківських прав буде в повній мірі відповідати інтересам дітей.

Відповідач в судовому засіданні 15.09.2023 року, пояснив, що позов не визнає та не має можливості сплачувати аліменти, оскільки не працює.

Представник органу опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради надіслав заяву про розгляд справи без його участі та просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Під час судового засідання 30.11.2023 року було допитано свідка ОСОБА_6 який зазначив, що є другом сім`ї позивачки, батько ОСОБА_3 не займається вихованням дітей і не цікавиться їх життям. Діти знаходяться на повному утриманні матері.

Заслухавши пояснення учасників процесу, свідка, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.09.2022 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано( а.с.8).

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9-10).

Судовим наказом Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.05.2021 з батька ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дітей.(а.с.11).

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.06.2023 з батька ОСОБА_3 стягнуто неустойку за прострочення сплати аліментів, у сумі 75778 грн.(а.с.13-15).

Згідно довідки Департаменту з надання адміністративних послуг від 27.07.2023 № 23063-07-08 діти, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 18).

Згідно довідки закладу Миколаївської гімназії № 4 ім. Молчанова Б.І від 07.08.2023 № 02-23/86 ОСОБА_5 , навчається в 2 класі, дитина відвідує онлайн-заняття без пропусків, завжди охайна та доглянута. Мати, ОСОБА_1 , постійно спілкується з педагогами, приділяє належну увагу вихованню доньки. Батько, ОСОБА_3 , контакту зі школою не підтримує, успішністю доньки не цікавиться.(20).

Відповідно до довідки навчального закладу Миколаївської загальноосвітнього санаторнія школи-інтернат № 7 ОСОБА_4 , навчається 11-Б класі, дитина постійно відвідує онлайн-заняття, завжди охайна та доглянута. Мати дитини приділяє належну увагу навчанню дитини. Батько

контакту зі школою не підтримує.(а.с. 22).

Згідно характеристики, виданою Миколаївською загальноосвітньою санаторною школою-інтернат І-ІІІ ступенів №7, ОСОБА_1 інтелігентна, спокійна, впевнена у собі жінка. Головною цінністю у житті ОСОБА_1 є її доньки - ОСОБА_7 і ОСОБА_8 . Уважна, чуйна, дбайлива мама. Активно займається вихованням дітей, стежить за успішністю навчання, за їх побутовими умовами, одягом. Дівчатка завжди охайні, ввічливі, дружні та дбайливі. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 завжди відгукуються про матір з ніжністю і повагою.(а.с.24)

Малолітня, ОСОБА_5 , відповідно до корінця медичного висновку № 426 (222/2) про дитину з інвалідністю віком до 18 років від 06.04.2022, має захворювання на фокальну епілепсію, вторинні генералізовані судомні приступи, статусна течія, перебуває під наглядом комунального закладу Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3».(а.с. 31).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради комісія вважає недоцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно дітей, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 79-81).

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

У ст. 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці зобов`язуються забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до ст.14 Закону України "Про охорону дитинства", діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.

Також, ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Позивачем та її представником не доведено, що поведінка відповідача відносно дітей є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини. Навпаки судом встановлено, що відповідач інколи телефонує старшій дочці, привозить їм дітям подарунки.

Пояснення свідка в більшій мірі є його особистими судженнями щодо обставин справи, а тому інформацію про обставини відносин між сторонами дізнавалась зі слів позивача. Тому суд критично оцінює такі покази, як такі, що мають особисту зацікавленість свідків у вирішенні спору, оскільки ОСОБА_6 є другом сім`ї позивачки.

Позивач та його представник не довели та не надали суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення батька батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дітей, а також, що неналежне виконання батьком його батьківських обов`язків створило загрозу життю дітей чи інші тяжкі наслідки, про що суду не надано жодного доказу. Зауваження щодо того, що відповідач не сплачує аліменти на утримання дітей не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав.

В свою чергу, судове рішення не може ґрунтуватися на припущення та лише позиції позивача.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради комісія вважає недоцільним позбавити батьківських прав відповідача.

Між тим, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю.

Разом з тим суд вважає за необхідне попередити відповідача ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей.

Необхідність такого заходу на думку суду пов`язана з тим, що відповідач тривалий час не приймає активної участі у спілкуванні з дітьми, що свідчать про те, що відповідач недостатньо сумлінно відноситься до виконання ним батьківських обов`язків щодо виховання дітей.

У разі небажання відповідача в подальшому змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, позивачка не позбавлена права повторно звернутися до суду із аналогічним позовом.

Також суд вважає за необхідне покласти на орган опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради обов`язок щодо контролю за виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків, відносно його неповнолітніх дітей.

Керуючись ст.ст. 259, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради м. Миколаїв, орган опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав- відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Покласти на орган опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_3 своїх батьківських обов`язків, відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Треті особи:

Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради м. Миколаїв, місцезнаходження: вул. Погранична,буд. 9, м. Миколаїв, Миколаївська область.

Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, місцезнаходження: вул. Адміральська ,буд. 20, м. Миколаїв, Миколаївська область

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 25.01.2024 року.

СуддяІ.Б. Гукова