Справа № 758/369/15-ц
У Х В А Л А

23 січня 2024 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді- Якимець О. І.,

за участю секретаря судового засідання Карпишиної К.С.,

учасники справи не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) та зняття арешту з майна,

в с т а н о в и в :

скаржником подано до суду скаргу у якій просить: визнати неправомірною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1; зобов`язати відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) вчинити дії щодо зняття арешту з майна ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

В обґрунтування скарги покликається на те, що у провадженні відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання рішення суду № 758/369/15-ц. в межах виконавчого провадження накладено арешт на все нерухоме майно боржника. 12.07.2017 виконавчий документ повернуто стягувачеві, однак арешт не був знятий. У трирічний строк, тобто до 27.11.2023 та надалі до січня 2024 року, виконавчий документ не пред`явлений до примусового виконання. Скаржник звернувся із заявою до органу державної виконавчої служби про зняття арешту з нерухомого майна, однак отримав відмову, адже арешт може бути знятий на підставі рішення суду. Така бездіяльність відділу державної виконавчої служби щодо не зняття арешту з майна боржника, перешкоджає останньому розпоряджатися своїм майном. У зв`язку із наведеним просить скасувати арешт з нерухомого майна накладеного у межах виконавчого провадження. Просить скаргу задовольнити.

Заінтересованою особою не подано жодних заперечень щодо скарги.

09 січня 2024 року ухвалою судді прийнято скаргу до розгляду та призначено судове засідання.

Представником скаржника подано до суду заяву про розгляду скарги у його відсутності. Вимоги скарги підтримує повністю.

У судове засідання учасники справи не з`явились, хоча повідомлялись про дату, час та місце цього засідання, а відтак суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у їх відсутності у відповідності до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, адже їх неявка не є перешкодою для розгляду скарги.

Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали додані до скарги, суд прийшов до наступного.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 цього Закону виконавче провадження здійснюється, зокрема, з дотриманням принципів верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 74 Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Згідно з ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Суд установив, між публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 461//П/27/2008-840.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11 червня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 161986,31 дол. США, що у гривневому еквіваленті становить 3426496,42 грн та судовий збір у сумі 3654,00 грн. Рішення суду набрало законної сили.

Дані обставини підтверджено матеріалами цивільної справи № 758/369/15-ц.

17 березня 2016 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання рішення Подільського районного суду м. Києва № 758/369/15-ц. Виконавчий лист видано 19.01.2016.

Цього ж дня, державним виконавцем прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадження № НОМЕР_1.

Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав від 22.11.2023 № 355506683 наявна інформація про державну реєстрацію обтяжень: реєстраційний номер обтяження 13731286, дата, час реєстрації: 17.03.2016, 11:53:06; документи подані для державної реєстрації: постанова, серія та номер: НОМЕР_1, видавник: відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київської області ЦМУ МЮ м. Київ; вид обтяження: арешт нерухомого майна особи майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 .

21 липня 2017 року державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого листа № 758/369/15-ц стягувачу у відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавчий документ може бути повторно пред`явлений до виконання в строк до 21.07.2020. Стан виконавчого провадження - завершено.

Будь-яких інших виконавче проваджень, боржником у яких був ОСОБА_1 інформація відсутня, що підтверджено відомостями з Єдиного реєстру боржників від 03.01.2024.

Окрім цього, з 04 червня 2015 року стягувач перебуває у стані припинення відповідно до постанови НБУ № 356, що підтверджено інформацією прес-служби управління Національного Банку України на офіційні інтернет-сторінці НБУ.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Попри те, державним виконавцем у межах виконавчого провадження № 31950098 не вирішено питання про скасування постанови про накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частин 1, 2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII визначений вичерпний перелік підстав за яких виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна. В усіх інших випадках, як вбачається з п. 5 ст. 59 цього Закону, арешт з майна може бути знятий за рішенням суду.

Згідно з ч. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову . У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 4 ст. 59 Закону).

Отже, зняття арешту з майна боржника здійснюється на підставі постанови державного (приватного) виконавця, судового рішення та з підстав передбачених цією статтею.

Враховуючи встановлені обставини, суд прийшов до висновку про те, що до 21.07.2020 стягувач (правонаступник стягувача) мав право у відповідності до вимог Закону повторно пред`явити виконавчий документ до виконання, однак надане право не було ним реалізовано та із заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання не звертався, оскільки будь-які докази цього відсутні, а відтак строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до виконання закінчився, а тому виконавчий документ не міг бути пред`явлений до виконання у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

З огляду на викладені обставини, та враховуючи те, що виконавчі провадження по виконанню виконавчих документів, у яких боржником є ОСОБА_1 на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби не перебувають; повторно виконавчий лист № 758/369/15-ц до примусового виконання правонаступником банку не пред`являвся; строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», а відтак суд прийшов до переконання про те, що відсутні підстави для існування арешту.

Згідно з ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи встановлене вище, на основі повно та всебічно досліджених доказів, з урахуванням вимог чинного законодавства, та застосування його до фактичних обставин справи, суд прийшов до переконання про те, що дії державного виконавця щодо не скасування накладеного арешту на нерухоме майно свідчать про порушення прав боржника, а відтак бездіяльність відділу державної виконавчої служби щодо не зняття арешту із майна боржника є неправомірною, у зв`язку із чим необхідно зняти арешт з нерухомого майна, накладеного постановою державного виконавця № НОМЕР_1 від 17.03.2016 (реєстраційний номер обтяження 13731286).

У зв`язку із наведеним, суд прийшов до переконання про те, що скаргу необхідно задовольнити повністю.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-81, 259, 260, 354, 447-451 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) та зняття арешту з майна - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_1 накладеного відповідно до постанови державного виконавця від 17 березня 2016 року у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 (реєстраційний номер обтяження 13731286).

Зняти арешт з нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 13731286, дата, час реєстрації: 17.03.2016, 11:53:06; документи подані для державної реєстрації: постанова, серія та номер: НОМЕР_1, видавник: відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київської області ЦМУ МЮ м. Київ; вид обтяження: арешт нерухомого майна особи майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала проголошена суддею, що вважається днем її підписання 23 січня 2024 року.

Суддя О. І. Якимець