ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 408/3413/12
Провадження № 4-с/210/8/24
У Х В А Л А

іменем України

01 лютого 2024 року

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Вікторович Н.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Біди А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк Надра» на бездіяльність державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В:

17 січня 2024 року адвокат Ковалик Марина Федорівна звернулася до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з скаргою в інтересах ОСОБА_1 , заінтересовані особи Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк Надра» на бездіяльність державного виконавця та просила суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо відмови у скасуванні арешт по виконавчому провадженню №38419627 та зобов`язати Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), скасувати арешт про обтяження №1332299 внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на все майно ОСОБА_1 (квартира за АДРЕСА_1 ), внесений нка підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.06.2013 року.

В обґрунтування скарги представник скаржник зазначила, що відповідно до повідомлення від 08 січня 2024 року за вих.№28.11-34/1703/17 від Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на заяву адвоката Ковалик М.Ф. від 25.12.2023 року про скасування арешту зазначено, що на примусовому виконанні в Металургійному відділі державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з 11.06.2013 року по 06.05.2014 рік перебувало на виконанні виконавче провадження №38419627 з примусового виконання виконавчого листа №408/3413/12 від 26.02.2013 року, виданого Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Надра Банк» заборгованості в розмірі 10 964,31 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 87 602,64грн. та судові витрати в розмрі 867,03грн. В ході виконання виконавчих дій по вказаному виконавчому провадженню, державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_1 від 12.06.2013 року та винесено запис про обтяження №1332299 до Державного реєстру речових прав. Згідно зазначеного повідомлення зазначено, що заборгованість по виконавчому листу не стягнена у скасуванні зазначеного обтяження відмовлено.

Представник Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не зазначає на якій підставі, не відбувається примусове стягнення щодо примусового виконання виконавчого листа №40/3413/12 від 26.02.2013 року виданого Дзержинським районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області. Зазначений виконавчий лист перебував на виконанні з 11.06.2013 року по 06.05.2014 рік, тобто на данний період часу не перебуває виконавчий документ на виконанні з 06.05.2014 року, майже 10 років. У звязку з чим, адвокат звернулась до суду з вказаною скаргою.

Ухвалою суду від 18 січня 2024 року відкрито провадження за вказаною скаргою.

Скаржник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 у судовому засіданні присутні не були, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Заінтересована особа, стягувач Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк Надра» у судовому засіданні присутні не були, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Заінтересована особа Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання свого уповноваженого представниа не направили, однак, 01 лютого 2024 року поза межами судового засідання від головного державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гапонової М. надійшов відзив на вказану скаргу.

У відзиві на скаргу головний державний виконавець Гапонова М. зазначила, що на виконанні в Металургійному відділі державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з 11.06.2013 року по 06.05.2014 рік перебувало на виконанні виконавче провадження №38419627 з примусового виконання виконавчого листа №408/3413/12 2/210/167/13 від 26.02.2013 року виданий Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Надра Банк» заборгованості в розмірі 10 964,31 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 87 602,64грн. та судові витрати в розмрі 867,03грн. Заборгованість за вказаним виконавчим провадженням, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій боржником ОСОБА_1 не сплачено. Державним виконавцем, керуючись п. 5 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» 06.05.2014 рку винесено постанову про повернення виконачого документу стягувачу. У звязку з чим, посилаючись на вимоги ст.ст.18, 47, 50 Закону України «Про виконавче провадження» та відсутністю у державного виконавця інформації про сплату заборгованості ха судовим рішенням №408/3413/12 2/210/167/13 від 26.02.2013 року виданого Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу, відстні підстави для задоволеня скарги боржника.

Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідивши письмові докази, вважає, що скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відтак, враховуючи, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень, постанова виконавця про відкриття виконавчого провадження може бути скасована судом лише у випадку, коли судом буде достовірно встановлено, що у виконавця були відсутні підстави для прийняття виконавчого документа до виконання або виконавчий документ поданий особою, яка не має права на подання виконавчого документа до виконання.

У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу.

Так з матеріалів справи встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 лютого 2013 року, справа №408/3413/12, стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Надра Банк» заборгованості в розмірі 10 964,31 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 87 602,64грн. та судові витрати в розмрі 867,03грн. (а.с.73-74).

Відповідно до Листа вих.№28.11.-34/8703/17 від 08.01.2024 року за підписом начальника Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Новікової О., на виконанні в Металургійному відділі державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з 11.06.2013 року по 06.05.2014 рік перебувало на виконанні виконавче провадження №38419627 з примусового виконання виконавчого листа №408/3413/12 2/210/167/13 від 26.02.2013 року виданий Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Надра Банк» заборгованості в розмірі 10 964,31 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 87 602,64грн. та судові витрати в розмрі 867,03грн. В ході виконання виконавчих дій по вказаному виконавчому провадженню, державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_1 від 12.06.2013 року та винесено запис про обтяження №1332299 до Державного реєстру речових прав. Заборгованість за вказаним виконавчим провадженням, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій боржником ОСОБА_1 не сплачено. Державним виконавцем, керуючись ч.4 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» повідомлено представника боржника, що у державного виконавця відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника за виконавчим провадженням ВП №38419627.

Згідно з відмостями АСВП, ВП №38419627 за виконавчим листом від 26.02.2013 року №408/3413/12 2/210/167/13 виданого Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу перебувало на виконанні у Металургійному ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області з 11.06.2013 року. Боржником у вказаному виконавчому провадженні зазначена ОСОБА_1 , стягував: ПАТ «КБ Надра». 12.06.2013 року відкрито виконавче провадження №38419627. В рамках вказаного виконавчого провадження 12.06.2013 року звернуто стягнення на майно боржника, 19.06.2013 року стягнуто виконавчий збір, 12.12.2013 року передача ВД на виконання до підприємства, установи, організаці, 14.02.2014 року стягнуто з боржника витрати на проведення виконавчих дій, звернуто стягнення на майно боржника та винесено постанову про арешт майна боржник та оголошення заборони на його відчуження. 14.02.2014 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника. 06.05.2014 року державнимв виконавцем повернуто ВД стягувачеві п.5 ч.1 ст.47 (неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місце проживання боржника)

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).

Зазначені конституційні положення відображено також в статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України і Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення ECHR у справі «Хорнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece») від 19 березня 1997 року (п. 40)). У Рішенні ECHR у справі «Войтенко проти України» («Voytenko v. Ukraine») від 29 червня 2004 року Європейський суд з прав людини нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу №1.

Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлено Законом України «Про виконавче провадження».

За статями 1-2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із ч.1 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів виконавчої служби щодо виконання рішення суду можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку передбаченому законом.

Так, згідно п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що була чинною на час повернення виконавчого документу) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника) (п.5 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції).

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків встановлених статтею 22 цього Закону (ч.5 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що була чинною на час повернення виконавчого документу).

Згідно зі ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що була чинною на час повернення виконавчого документу) виконавче провадження підлягає закінченню у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення;

2) затвердження судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання;

3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва;

4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі;

6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення;

7) визнання боржника банкрутом;

8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;

11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку передбаченому ч. 3 ст. 75 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону;

14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що була чинною на час повернення виконавчого документу) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Отже, відповідно до вимог ч.ч.1-2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що була чинною на час повернення виконавчого документу), якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, державний виконавець зазначає про зняття арешту, в постанові про закінчення виконавчого провадження або про повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), а не про повернення виконавчого документа саме стягувачу.

Крім того, частинами 3-5 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що була чинною на час повернення виконавчого документу) передбачено, що з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Аналіз наведених положень приводить до висновку, що у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що була чинною на час повернення виконавчого документу), виконавче провадження не є закінченим. До того ж, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав неможливості встановити особу боржника, з`ясувати місце проживання боржника, державному виконавцю і не надано право на зняття арешту з майна боржника.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі №263/1468/17 (провадження №61-31540св18) зазначено, що «у разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 березня 2020 року в справі №127/2-1421/09 (провадження №61-22895св19) вказано, що «частинами першою та другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаний з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Отже, державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав перешкоджання провадженню виконавчих дій або не здійснення авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, оскільки відповідно до положень статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження не є закінченим». При цьому державним виконавцем винесено постанову не про закінчення виконавчого провадження (стаття 49 наведеного вище Закону), а про повернення виконавчого листа стягувачу (стаття 47 вказаного Закону), а не суду».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2020 року в справі №137/1649/17 (провадження №61-26969св18) зазначено, що «згідно зі статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення провадження. Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу».

Отже, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, в тому числі, на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що була чинною на час повернення виконавчого документу) виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (зняття арешту, накладеного на майно боржника).

Виконавчий лист №408/3413/12 від 26.02.2013 року Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Надра Банк» заборгованості в розмірі 10 964,31 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 87 602,64грн. та судові витрати в розмрі 867,03грн., був повернутий державним виконавцем стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місце проживання боржника).

Також слід зазначити, що сам по собі факт позбавлення можливості ОСОБА_1 розпоряджатись належній їй на праві власності майном, та той факт, що на данний період часу не перебуває виконавчий документ на виконанні з 06.05.2014 року, майже 10 років, не є підставою для скасування арешту, оскільки рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 26 лютого 2013 року на теперішній час не виконано, чим порушуються основні засади як Конституції України, так і ЦПК України, а також виконавчого провадження, визначені Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, стосовно обов`язковості виконання судового рішення.

Тому, доводи скарги в їх сукупності зводяться до неправильного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Таким чином, розглядаючи скаргу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, суд оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справиі на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, прав та інтересів юридичних осіб, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованою відмову виконавчої служби у зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 , а тому слід відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк Надра» на бездіяльність державного виконавця.

Доказів понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом скарги, суду не надано, а тому ці витрати не розподіляються відповідно до положень ст.452 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.47, 50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04.1999 року, ст.ст.77-78, 80, ч.2 ст.247, ст.ст.260, 353, 447, 448, 450-452 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк Надра» на бездіяльність державного виконавця, - залишити без задоволення.

На ухвалу протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області може бути подано апеляційну скаргу. У разі складання її вступної та резолютивної частини, апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення повного тексту ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, якщо ухвала не буде скасована, вона набирає законної сили після закінчення розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н. Ю. Вікторович