465/282/24
2-з/465/26/24
У Х В А Л А

про забезпечення позову

"25" січня 2024 р. Суддя Франківського районного суду м. Львова Мартьянова С.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Департаменту надання адміністративних послуг Львівської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участі третьої особи ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації та відновлення реєстрації місця проживання,-

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом, який було уточнено, до ОСОБА_3 , Департаменту надання адміністративних послуг Львівської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участі третьої особи ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації та відновлення реєстрації місця проживання.

Разом з позовною заявою, до суду надано заяву про забезпечення позову, в якій, з урахуванням доповнень до заяви про забезпечення позову, просив суд накласти арешт та заборонити вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо квартири АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_3 , до часу завершення судового розгляду по справі.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, з урахуванням доповнень до заяви, посилається на те, що спірна квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_3 . Дана квартира є єдиним житлом позивача.

Наприкінці жовтня 2023 року ОСОБА_3 , який влітку 2023 року повернувся в Україну після двадцятирічного проживання за кордоном, категорично зажадав звільнити спірну квартиру по АДРЕСА_3 , знятися із реєстрації по цій адресі та повернути йому документи щодо неї, оскільки він має намір продати її.

Через це між сторонами виник конфлікт, який не вдалося владнати протягом останніх трьох місяців, та позивач залишився фактично без житла.

Наприкінці листопада 2023 року ОСОБА_3 поміняв замки на вхідних дверях у спірній квартирі, а також 22.11.2023 року припинив реєстрацію у спірній квартирі позивача, щоб унеможливити його вселення до неї. ОСОБА_3 має намір продати спірну квартиру та розраховує уникнути наслідків своїх незаконних дій з приводу скасування реєстрації місця проживання позивача.

Також позивач зазначає, що він та його мати ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 08.12.2000, зареєстрованого в ЛМБТІ за № запису 47367 кв.46 , є співвласниками квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 104,1 кв. м. Іншими співвласниками квартири є відповідачі. Тобто дана квартира належить п`ятьом особам на праві спільної сумісної власності. Виходячи із принципу рівності часток у спільній сумісній власності встановленого ч.2 ст. 370 ЦК України кожен із співвласників може претендувати на 1/5 частину цієї квартири, отже фактичний розмір часток кожного із співвласників складає по 20,82 кв.м. від загальної площі даної квартири.

Накладання арешту на квартиру АДРЕСА_1 стане реальною гарантією захисту житлових прав заявника до часу ухвалення та реального виконання судового рішення у даній справі, отже безпосередньо сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача, що фактично є головною метою правосуддя.

Також у заяву про збільшення позовних вимог позивач просить стягнути з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на його користь грошову компенсацію еквівалентну ринковій вартості належних йому 1/5 частини квартири АДРЕСА_4 загальною площею 104,1 кв.м. в сумі по 908127 грн., при цьому шляхів для забезпечення реального виконання такого рішення, у разі задоволення позову, обмаль. Реальним є звернення стягнення на належне відповідачам майною При цьому ОСОБА_3 та ОСОБА_6 має у власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_5 , проте у ньому зареєстрована малолітня дитина. Реалізація квартири АДРЕСА_4 задля компенсації вартості 1/5 частин є недоцільною. від так єдиним реальним джерелом стягнення із відповідачів коштів є звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка також є предметом спору в даній справі.

Відповідно до положень ч.1 ст.153 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України), п.7Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (далі - Постанови від 22.12.2006 року №9) заява позивача про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

З врахуванням положень ст. 153 ЦПК України сторони в судове засідання для розгляду заяви про забезпечення позову не викликалась, у зв`язку із чим фіксація судового засідання не здійснювалась у відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України.

При вирішенні питання про наявність підстав для забезпечення позову суд приходить до наступного висновку.

У постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 року, прийнятій за результатами розгляду справи №6-605цс16, викладено правову позицію, відповідно до якої метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч.2 ст.149 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У відповідності з роз`ясненнями, викладеними в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як вбачається із роз`яснень п.6 названої Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії»). Необґрунтована затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції (рішення у справі «Бурдов проти Росії»).

У рішенні Конституційного Суду України від 16 червня 2011 року №5-рп/2011у справі № 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленогост.55 Конституції України.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

ЄСПЛ у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 331/3944/18 (провадження № 61-11311св19).

З матеріалів позовної заяви вбачається, а саме з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.08.2004 року, квартира за адресою АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі продажу, Р. №7278 /21.08.2004/ посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І.Р.

Згідно з ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

З огляду на вищезазначене, вивчивши матеріали позову, з урахуванням збільшених позовних вимог, та заяву про забезпечення позову, з урахуванням доповнень до неї, оглянувши долучені документи до таких, в їх сукупності та виходячи із обставин справи, беручи до уваги те, що між сторонами виник спір з приводу стягнення компенсації та відновлені місця реєстрації, виходячи із засад розумності та обґрунтованості вимог позивача щодо забезпечення позову, а оскільки невжиття заходів забезпечення позову, в даному випадку, може істотно ускладнити ефективний захист прав та інтересів позивача за захистом якого він звернувся до суду, а тому суд вважає, що заяву про забезпечення позову слід задовольнити у повному обсязі, та вжити заходи забезпечення шляхом накладання арешту та заборонити вчинення будь-яких дій щодо квартири АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_3 .

Такі заходи забезпечення позову відповідають вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог позивача щодо забезпечення позову і спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання судового рішення і виникнення між сторонами у справі конфліктних ситуацій. Будь-які права інших осіб, що не є учасниками судового процесу, не порушуються у зв`язку із вжиттям такого заходу.

Керуючись статтями 149-153, 353-355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Департаменту надання адміністративних послуг Львівської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участі третьої особи ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації та відновлення реєстрації місця проживання - задовольнити

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_3 , та заборонити вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо об`єкту нерухомості квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 до вирішення спору по суті та набрання рішенням законної сили.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження

Відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Строк пред`явлення до виконання три роки.

Стягувач: ОСОБА_1 , код ДРФО НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_6 .

Боржник: ОСОБА_3 , код ДРФО НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_7 .

Суддя Мартьянова С.М.