Справа № 463/3772/23
Провадження № 2/463/204/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2024 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Нора Н.В.

за участю секретаря Заверуха О.Б.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Маркович А.М.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), третьої особи Личаківського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місце знаходження: м. Львів, пр. Чорновола, 39) про припинення стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, просить припинити стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_4 в розмірі від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для працездатної особи щомісячно.

Позовні вимоги мотивує тим, що на підставі рішення Личаківського районного суду м.Львова від 27.01.2022 р. з нього стягуються аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для працездатної особи щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до закінчення ним навчання, але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Підставою для стягнення аліментів було те, що син навчався на 2 курсі денного відділення Львівського кооперативного фахового коледжу економіки і права відповідно до договору про надання платної освіти, плата за навчання за весь період становить 53600,00 грн. На даний час відсутні підстави для стягнення аліментів, оскільки ОСОБА_4 відрахований з коледжу у зв`язку з вступом в інший навчальний заклад та зараз навчається на бюджетній основі факультету електроніки та комп`ютерних технологій Львівського національного університету ім.І.Франка. Також, за період з травня по березень 2023 року позивачем сплачено аліментів на суму 106619, 26 грн., що більш ніж вдвічі перевищує суму навчання на платній основі в коледжі. Крім того, позивач на даний час перебуває у шлюбі та має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_5 та інших повнолітніх членів сім`ї (дружина і двоє дітей), а відрахування від заробітку позбавляє його можливості належно утримувати їх. Повнолітній ОСОБА_4 , навчаючись на бюджетній основі. отримує стипендію та може забезпечити себе самостійно у вільний від навчання час, тому в судовому порядку просить ухвалити рішення про припинення стягнення з нього аліментів.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив позов задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, просив в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач є батьками повнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини.

Відповідно до вимог ч. 1, ч.2 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006р. обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання) виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3)існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4)наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей).

На підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27.01.2022р. з позивача стягуються аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для працездатної особи щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до закінчення ним навчання, але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

Як вбачається з довідки №190 від 21.07.2023р., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час є студентом 2 курсу факультету електроніки та комп`ютерних технологій Львівського національного університету ім.І.Франка, навчається за рахунок коштів державного бюджету, термін навчання з 15.09.2022р. по 30.06.2026р.

Згідно з довідкою про доходи ОСОБА_4 отримує стипендію в розмірі 2000,00 грн. щомісячно.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на даний час не перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення та не отримує матеріальної допомоги, що підтверджується Довідкою №260310-440 від 20.07.2023р., виданою Шевченківським відділом соціального захисту ДГП УСЗ ЛМР. Відповідач ОСОБА_3 перебувала на обліку в Шевченківському відділі соціального захисту ДГП УСЗ ЛМР та отримувала державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю ( ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з 01.04.2021р. по 27.11.2021р., що підтверджується довідкою № від 19.07.2023р.

За правилами ч. 4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Згідно з ч. 1, ч.2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 цієї Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Вказане в сукупності свідчить про те, що суть аліментних зобов`язань полягає не в покладенні обов`язку на одного з батьків брати участь в утриманні дитини, а в забезпеченні дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її розвитку та виховання.

За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч зазначеним нормам позивач не довів, що його матеріальне становище змінилось настільки, що це виправдовуватиме ухвалення рішення про припинення стягнення з нього аліментів, тобто позбавлення сина гарантій в забезпеченні мінімально необхідними благами, що потрібні для його розвитку.

Крім того, суд враховує стан здоров`я ОСОБА_4 , який не взмозі виконувати будь-яку роботу з великим навантаженням у зв`язку з наявністю хронічних хвороб з дитинства та необхідністю лікування, потребує великих фінансових витрат, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками та консультаційними заключеннями, чеками про оплату медичних послуг.

На думку суду, лише та обставина, що позивач повторно одружився і від другого шлюбу у нього є неповнолітня дитина, не може бути підставою для звільнення від сплати аліментів, оскільки виникнення у позивача обов`язку утримувати одну дитину не може звільняти його від аналогічного обов`язку утримувати іншу дитину.

Що стосується мотивів про нестабільний дохід позивача та погіршення його матеріального становища, то останній не долучив до матеріалів справи жодного доказу на підтвердження цієї обставини.

Враховуючи наведене, в задоволенні позову належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-265, 273, 274 ЦПК України, суд-

у х в а л и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), третьої особи Личаківського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місцезнаходження: м. Львів, пр. Чорновола, 39) про припинення стягнення аліментів - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 31.01.2024 року.

Суддя Н.В. Нор