Справа № 274/259/23 Провадження № 2/0274/526/23
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.24 р.м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі - Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовомАкціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", представниками якого є Олексюк І.М., Адаменко Т.С., Ляхов О.В.,
доОСОБА_1 , представником якого є ОСОБА_2 ,
простягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - Банк) звернулось з позовом, у якому просить стягнути на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.01.2018 р. станом на 24.10.2022 р. у розмірі 203 197,33 грн., посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує належним чином зобов`язань за зазначеним договором.

ОСОБА_1 (через представника) у вступному слові проти позову заперечив повність, проте в судовому засіданні 31.07.2023 р. позов визнав частково у розмірі 119 443,91 грн., посилаючись на те, що ним було підписано лише анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, проте Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи та Пам`ятку клієнта він не підписував, а тому вони не є частинною договору, а вимога Банку про сплати ним процентів за користування кредитом, комісій ті інших платежів, які передбачені цими документами, є безпідставною, він має повернути тільки кредитні кошти.

Судом з`ясовано, що 23.01.2018 р. ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (далі - Заява) (а. с. 35).

Як вбачається з Заяви, ОСОБА_1 відповідно до статті 634 Цивільного кодексу України у повному обсязі приєднався до Умов та правил надання банківських послуг Банку, які розміщені на офіційному сайті в мережі Інтернет за адресою privatbank.ua, та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого він отримав шляхом самостійного роздруковування.

На підставі зазначеного договору ОСОБА_1 отримував від Банку кредитні кошти, що підтверджується випискою з його рахунку станом за період з 08.12.2017 р. по 26.10.2022 р (а. с. 17 - 32), що ним не заперечується.

З цього розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 отримував від Банку кредитні кошти і до підписання Заяви, а саме - починаючи з 11.12.2017 р., що ним не заперечується.

З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 23.01.2018 р. випливає, що Банк вважає, що станом на 24.10.2022 р. заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором становить 203 197,33 грн. та складається з кредиту - 175 610,72 грн., процентів за користування кредитом - 27 586,61 (а. с. 13- 16).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 Цивільного кодексу України).

Частиною другою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Банк).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 Цивільного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У Заяві ОСОБА_1 процентна ставка не зазначена.

Банк, обґрунтовуючи позов про стягнення процентів, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку заборгованості за договором № б/н від 18.05.2011 р., посилається на Умови та правила надання банківських послуг, та Тарифи, які викладені на сайті https://privatbank.ua, як на частини зазначеного договору, при цьому до позовної заяви додано витяг з Тарифів та Умов та правила надання банківських послуг (а. с. 36 - 44, 45 - 138).

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Умови та правила надання банківських послуг розумів ОСОБА_1 та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання ОСОБА_1 кредитних коштів взагалі містили щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірі і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту Банку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 р. (провадження № 6-16цс15) і не спростовано Банком при розгляді вказаної справи.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Витяги з Тарифів та Умов та правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, не містять підпису ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як частину договору, укладеного між сторонами 23.01.2018 р. шляхом підписання Заяви.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Тобто позов Банку в частині вимоги про стягнення на його користь з ОСОБА_1 відсотків за користування кредитом не підлягає задоволенню.

Також Суд звертає увагу на те, що розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за договором № б/н від 23.01.2018 р. не відповідає виписці з рахунку ОСОБА_1 станом за період з 08.12.2017 р. по 26.10.2022 р., а саме - у ньому зазначено, що кожного місяця ОСОБА_1 нараховувалася комісія у розмірі 0,0 грн., тоді як з виписки вбачається, що така комісія нараховувалася, її розмір становив 400,00 грн. щомісячно (наприклад, 25.01.2018 р., 27.02.2018 р. і так далі).

Таке нарахування також є безпідставним, оскільки не передбачено умовами Заяви.

Крім того, з виписки з рахунку ОСОБА_1 станом за період з 08.12.2017 р. по 26.10.2022 р. випливає, що ОСОБА_1 нараховувались і інші платежі, не передбачені умовами Заяви, зокрема, страховий платіж у розмірі 721, 41 грн. (10.05.2018 р.), та здійснювались списання, не передбачені умовами Заяви, зокрема, 31.05.2019 р було здійснено списання з карткового рахунку у розмірі 883,20 грн.

Судом на підставі відомостей з виписки з рахунку ОСОБА_1 станом за період з 08.12.2017 р. по 26.10.2022 р. проведено власний розрахунок заборгованості ОСОБА_1 .

Так, ОСОБА_1 станом на 26.10.2022 р. (останній день періоду виписки з рахунку) має загальну заборгованість у розмірі 203 197,33 грн., яка складається з тіла кредиту, нарахованих відсотків, щомісячних комісій, страхового платежу та інших списань коштів.

Разом з тим, загальна сума нарахованих відсотків, щомісячних комісій, страхового платежу та інших списань коштів, які не передбачені Заявою, а тому є такими, що нараховані (здійснені) Банком протиправно, становить 176 424,39 грн.

Таким чином загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 становить: 203 197,33 грн. - 176 424,39 грн. = 26 772,94 грн., вона являє собою тіло кредиту.

Частиною другою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зважаючи на наведене, позов Банку підлягає частковому задоволенню, а саме - стягненню підлягає заборгованість станом на 24.10.2022 р. у розмірі 26 772,94 грн.

На підставі статі 141 Цивільного процесуального кодексу України з ОСОБА_1 на користь Банку у якості відшкодування судових витрат підлягає стягненню 401,59 грн.

Керуючись статтями 141, 258, 259, 263 - 265 Цивільного процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

1. Позов Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за договором № б/н від 23.01.2018 р. станом на 24.10.2022 р. у розмірі 26 772,94 грн.

3. В задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" у якості відшкодування судових витрат грошові кошти у розмірі 401,59 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Корбут

Повне рішення складено 15.01.2024 р.