Справа №756/6311/23
Апеляційне провадження №22-ц/824/1198/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової А..А..,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 03 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що сторони перебувають в шлюбі, який був зареєстрований 20 липня 1996 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з філією Державного Центру розвитку сім`ї, актовий запис № 646. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей, один з яких на момент подачі позову не досяг повноліття - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що шлюбні відносини між сторонами припинились, спільне господарство не ведеться, тому просить розірвати шлюб.

Рішенням Оболонського районного суду м Києва від 03 серпня 2023 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 20 липня 1996 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з філією Державного Центру розвитку сім`ї, актовий запис № 646, свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 20.07.1996 року.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача повністю.

06 листопада 2023 року позивач направила на адресу суду відзив на апеляційну скаргу та пояснення на апеляційну скаргу.

В судове засідання 01 лютого2024 року позивач не з`явилася, подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

В ході розгляду справи судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 20 липня 1996 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з філією Державного Центру розвитку сім`ї, актовий запис № 646.

Від даного шлюбу сторони мають двох дітей, один з яких на момент подачі позову не досяг повноліття - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них (позивача), а примирення між сторонами є неможливе.

Свою апеляційну скаргу апелянт аргументував тим, що в матеріалах справи перебуває підроблений документ, а саме його заява від 20 липня 2023 року, відповідно до якої він визнає позов, вважаючи шлюб неможливим, та просить позов задовольнити, розглянувши справу без його участі. У даній заяві відображено підпис заявника - ОСОБА_1 . Водночас відповідач зазначає, що жодних заяв, у тому числі заяви від 20.07.2023 року, не готував, не підписував і не подавав до суду першої інстанції.

Також відповідач зазначив, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення суду, не врахував відсутність у судовому засіданні ані позивача, ані відповідача, взявши до уваги лише позовну заяву, підписану не позивачем, а його представником, а також заяви сторін, одна з яких була підробленою.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла наступних висновків:

З матеріалів справи апеляційний суд вбачає, суд першої інстанції при прийнятті рішення про розірвання шлюбу враховував заяву позивача від 25.07.2023 року, в якій вона просила проводити розгляд справи за її відсутності та задовольнити позовні вимоги, а також заяву відповідача від 28.07.2023 року, в якій він проти розірвання шлюбу не заперечує,просить проводити розгляд справи без його участі. В той же час твердження апелянта не можуть бути прийняті колегією суддів апеляційного суду в якості підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

При вирішенні справи суд першої інстанції не ґрунтував своє рішення виключно на прийнятті заяви відповідача про визнання позову, а брав до уваги усі обставини справи.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами 3 та 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

За змістом ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Статтею 110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Так, звертаючись до суду із позовом позивач вказував, що не бажає в подальшому перебувати в шлюбі з відповідачем, посилаючись на те, що шлюбні відносини між сторонами припинились, спільне господарство не ведеться, тому просить розірвати шлюб.

Відповідно до ч. 1 ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може зупинити розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення (ч. 7 ст. 240 ЦПК України).

При вирішенні даної справи апеляційним судом було встановлено, що із даним позовом позивач звернувся до суду у листопаді 2022 року.

З матеріалів справи вбачається, що судом фактично було надано сторонам по справі строк на примирення, у зв`язку з чим у справі було оголошено перерву. В той же час вказані заходи результатів не дали, позивач не відмовився від позову, а навпаки у судовому засіданні його представник зазначив, що сторони не досягли примирення.

З урахуванням вищевказаного, а також того, що між поданням позову та датою апеляційного розгляду справи минув значний строк, однак сторони так і не досягли домовленості щодо примирення, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами розгляду справи апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 03 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько