Справа №345/4317/23
Провадження № 2/345/188/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.02.2024 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючої судді Кардаш О.І., розглянувши у заочному відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість у розмірі 81556 гривень 74 копійок, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.01.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний Договір №5440056 про надання споживчого кредиту на підставі якого він отримав кредит в розмірі 25 000,00 грн. 19.06.2023 р. між ТОВ «АВЕНТУС Україна» та ТОВ «Фінтраст Україна» було укладено Договір факторингу №19.06/23-Ф, згідно якого воно відступило право грошової вимоги за вказаним кредитним договором. Відповідач всупереч чинному законодавству та умовам договору, належним чином покладені на нього обов`язки перед кредитором не виконав, порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість. У зв`язку з порушенням умов договору у відповідача виникла заборгованість, яка складається із заборгованості за наданим кредитом (за тілом кредиту) - 25000 гривень та нарахованих процентів 47140 грн., 7430,42 грн. інфляційних витрат та 1986,32 грн. 3% річних, всього боргу на суму 81556,74 грн. Оскільки на вимоги позивача відповідач заборгованість не погасив, від виконання своїх зобов`язань ухиляється, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду від 21.11.2023 року позовні вимоги задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість станом на 31.08.2023 року за договором №5440056 від 26.01.2022 року у розмірі 81 556,74 грн., яка складається з : заборгованості за наданим кредитом (за тілом кредиту) 25 000,00 гривень; нарахованих процентів 47140,00 грн.; 7430,42 грн. інфляційних витрат та 1986,32 грн. 3% річних, а також витрати по сплаті судового збору у сумі 2 147,20 грн. та 10 000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.12.2023 року заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.11.2023 року по даній справі скасувано та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без виклику сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову.

Представник позивача адвокат Крюкова М.В. в поданому запереченні щодо заяви про перегляд заочного рішення не заперечує проти ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів, без участі представника позивача. Позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі.

Копію ухвали про скасування заочного рішення та призначення у спрощеному судовому засіданні у справі відповідачу було надіслано 20.12.2023, окрім того дана ухвала направлена на електронну адресу представника відповідача адвоката Римарука Юрія Ігоровича, що стверджує довідка про доставку електронного листа: час доставки 20.12.2023 року о 15:53:23 (а.с.204, 207).

У строк, встановлений в ухвалі про скасування заочного рішення у справі, відповідачем та його представником не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач повторно не скористався, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.01.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний Договір №5440056 про надання споживчого кредиту на підставі якого він отримав кредит в розмірі 25 000,00 грн.(а.с.18-27);

19.06.2023 р. між ТОВ «АВЕНТУС Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» було укладено Договір факторингу №19.06/23-Ф, згідно якого воно відступило право грошової вимоги за вказаним кредитним договором (а.с.81-89).

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором №5440056, станом на 18.06.2023 року, у відповідача наявна заборгованість 72140,00 грн., яка складається із заборгованості за наданим кредитом (за тілом кредиту) 25000,00 гривень та нарахованих процентів 47140,00 грн. (а.с.91-116).

При цьому, з вищевказаного розрахунку вбачається повне не виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, оскільки ним не здійснювалося його повернення, останній платіж на суму 360,00 грн. ним здійснено 31.08.2022 року.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми.

Згідно ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просить стягнути з відповідачів інфляційні втрати за час прострочення в розмірі 7430,42 грн. та 3% річних за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 1986,32 грн. за період з 24.09.2022 року до 25.08.2023 року у зв`язку з несвоєчасним поверненням.

Таким чином, окрім вищенаведеного предметом збільшених позовних вимог у справі є стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням договірних зобов`язань.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України гарантовано право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

З викладеного можна зробити висновок, що правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, регулюються нормами ЦК України, що передбачають відповідальність за порушення грошового зобов`язання (ч. 2 ст. 625 цього Кодексу).

Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02.03.2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія ст. 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а ч. 5 ст. 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Отже, положення ст. 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Суд зазначає, що у відповідності до кредитного договору, розрахунку заборгованості та договору факторинку визнано грошові зобов`язання між сторонами, де встановлено їх розмір, ці зобов`язання належним чином не виконані, тому в цьому випадку положення ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягають застосуванню.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного суду в своїй постанові від 19.06.2019 у справі за номером 646/14523/15-ц.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Вказана правова позиція взаємоузгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 14.01.2020 року у справі № 911/717/19.

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

Відповідно до здійсненого позивачем розрахунку, такий проведено з 24.09.2022 року до 25.08.2023 року. Суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок, який є логічний, складений відповідно до вимог ЦК України та узгоджується між собою і визначає межі позовних вимог та не спростований відповідачем.

З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення ОСОБА_1 інфляційних втрат в розмірі 7430,42 грн. та трьох процентів річних в розмірі 1986,32 грн.

Щодо клопотання позивача про витребування доказів, то суд не вбачає підстав для його розгляду та задоволенню, оскільки представник відповідача у заяві від 01.12.2023 року про перегляд заочного рішення не оспорює факту щодо отримання кредиту ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованость.

Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони відповідно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжного доручення №478 від 23 серпня 2023 року, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2147,20 грн. (а.с.14).

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З матеріалів справи вбачається, що позивач уклав з адвокатом Крюковою М.В. договір про надання правової допомоги та сплатив вартість послуг в загальній сумі 10 000,00 грн., що підтверджено платіжним дорученням №465 від 23.08.2023 (а.с.15).

При цьому з огляду на заявлене клопотання представника відповідача, яке було зазначене в заяві про перегляд заочного рішення від 01.12.2023 року про зменшення витрат на правову допомогу, дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката, складність справи та виконані адвокатом роботи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а основне те, що фактично участі в розгляді справи судом адвокат не приймав оскільки розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

На підставі ст.ст. 526, 530, 549, 625, 629, 634, 641, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст.12, 141, 258, 259, 265, 268, 279, 280-282 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», адреса: м. Київ, вул. Загородня,15, оф.118/2, , заборгованість станом на 31.08.2023 року за договором №5440056 від 26.01.2022 року у розмірі 81 556,74 грн., яка складається з : заборгованості за наданим кредитом (за тілом кредиту) 25 000,00 гривень; нарахованих процентів 47140,00 грн.; 7430,42 грн. інфляційних витрат та 1986,32 грн. 3% річних, а також витрати по сплаті судового збору у сумі 2 147,20 грн. та 5 000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

С У Д Д Я: