Справа № 342/872/21
Провадження № 6/342/2/2024
УХВАЛА

25 січня 2024 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді Андріюк І.Г.,

секретаря судового засідання Малик Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Городенка заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що виконанню не підлягає (стягувач: ОСОБА_2 , виконавча служба: Городенківський районний відділ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), заінтересована особа: суддя Городенківського районного суду Івано-Франківської області Гайдич Р.М.)

в с т а н о в и в:

До провадження судді Андріюк І.Г. вказана справа, після задоволення суддею Гайдичем Р.М. самовідводу, надійшла 09.01.2024 та ухвалою від 11.01.2024 призначена до судового розгляду.

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просить суд визнати виконавчий лист на виконання судового рішення у справі 342/872/21 таким, що виконанню не підлягає.

Заява мотивована тим, що рішенням Городенківського районного суду від 27 квітня 2022 року (суддя Гайдич Р.М.) встановлено стягувачу ОСОБА_3 наступний порядок участі у спілкуванні та вихованні сина, а саме: що три дні кожного тижня за місцем проживання батька (стягувача) без присутності матері (боржника), або за згодою матері (боржника) за місцем її проживання без її присутності, попередньо дізнавшись в матері (боржника) про стан здоров`я дитини; в інші дні, зокрема святкові, за погодженням з матір`ю (боржником). ОСОБА_3 проживає у м.Івано-Франківську, а тому для виконання рішення суду малолітній ОСОБА_4 має три рази на тиждень переміщуватися із смт Чернелиця на віддаль 80-90 км для побачень з батьком, що не відповідає інтересам дитини та вважає її катуванням. Наведене впливає на психічний стан дитини та вважає, що є необхідність призначення малолітньому ОСОБА_5 психіатричної експертизи.

Вважає, що у даному випадку виконавчий лист видано на виконання рішення, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню, оскільки є незрозумілим як визначити що три дні кожного тижня для спілкування дитини з батьком (підряд чи з перервою), а також за чий рахунок дитина має їздити до батька.

У судове засідання учасники справи не прибули, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Заявниця ОСОБА_1 подала до суду заяву, у якій просила заяву про визнання виконавчого листа таким, що виконанню не підлягає, розглядати за її відсутності. Також 25.01.2024 подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила призначити у справі судово-психіатричну експертизу малолітньому ОСОБА_6 .

Відповідно до ч.3 ст.432 ЦПК України неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, зазначає наступне.

Згідно з частинами першою, другою статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 (провадження № 61-9190ав22).

Визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, може призвести до неможливості фактичного виконання рішення суду, яке набрало законної сили. Через це питання визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, безпосередньо пов`язане і з питанням законної сили судового рішення, одним з проявів якої є реалізованість судового рішення.

У цивільному процесі є встановленим те, що після набрання рішенням суду законної сили воно набуває ознак загальнообов`язковості, яка базується на таких властивостях рішення як стабільність та реалізованість (здійсненність). При цьому, здійсненність рішення суду розглядається як гарантована можливість добровільного і примусового виконання рішення суду, а також сприяння інших осіб у його виконанні. Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили та в силу специфіки резолютивної частини підлягає примусовому виконанню, є обов`язковим до виконання на всій території України (ст. 124 Конституції України).

Згідно рішення Городенківського районного суду від 27 квітня 2022 року, позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_7 задоволено частково. Встановлено ОСОБА_3 порядок участі у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: - що три дні кожного тижня за місцем проживання батька ОСОБА_3 без присутності матері ОСОБА_7 , або за згодою матері ОСОБА_7 за місцем її проживання без її присутності, попередньо дізнавшись в матері про стан здоров`я дитини; - в інші дні, зокрема святкові, за погодженням з матір`ю ОСОБА_7 . В іншій частині позову до ОСОБА_7 відмовлено. У задоволенні позову до ОСОБА_8 відмовлено. Рішення набрало законної сили 30.05.2022.

На виконання цього рішення видано виконавчий лист №342/872/21, який пред`явлений до виконання.

Згідно матеріалів справи ухвалою Городенківського районного суду від 31.08.2023 узадоволені заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі № 342/872/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служби у справах дітей та соціального захисту Чернелицької селищної ради, про встановлення порядку участі батькові у вихованні та спілкуванні з дитиною відмовлено.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 27.11.2023 ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Заявниця повторно звернулася з аналогічною заявою до суду, зазначивши заінтересованою особою суддю Гайдича Р.М., який ухвалював рішення у вказаній справі, та суд зауважує таке.

Згідно з частиною першою статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. А відповідно до частини другої вказаної статті юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» судам роз`яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» судам роз`яснено, що у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7, 9 частини першої статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ. Скарги на дії, бездіяльність і рішення суддів мають розглядатися відповідно до процесуального законодавства.

Згідно з пунктом 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 55 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Вчинені суддею (судом) процесуальні дії з розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони вчиняються чи ухвалюються.

Верховний Суд у постанові від 31 липня 2019 року у справі №636/5534/15 вказав, що оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постановах: від 08 травня 2018 року у справі № 521/18287/15-ц (провадження № 14-90цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (провадження № 14-399цс18), від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 (провадження № 14-191цс19).

Суд, проаналізувавши підстави звернення заявниці із заявою вважає, що вони зводяться до незгоди з судовим рішенням Городенківського районного суду від 27 квітня 2022 року, яке набрало законної сили 30.05.2022 року.

Фактично боржниця заявила вимогу, що стосується перегляду самого рішення, проте визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не ставить і не повинне ставити під сумнів законність рішення суду, виходячи з ознаки стабільності судового рішення.

Разом із тим законодавство передбачає механізми перегляду рішень суду, в апеляційному чи касаційному порядку або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Право на перегляд рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист, боржниця не реалізувала.

З огляду на зазначене, судом не вбачається підстав для задоволення вимоги про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з чим в її задоволенні слід відмовити.

Щодо клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи малолітньому ОСОБА_6 суд зауважує, що така проводиться в рамках розгляду цивільно-правового спору, який у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про встановлення порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною завершений ухваленням рішення по суті, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 260, 432, 352-353 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що виконанню не підлягає (стягувач: ОСОБА_2 , виконавча служба: Городенківський районний відділ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), заінтересована особа: суддя Городенківського районного суду Івано-Франківської області Гайдич Р.М.) та клопотання про призначення судово-психіатричної експертизивідмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Андріюк І. Г.