ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/3525/20 Головуючий суддя І інстанції Маньковська О. О.
Провадження № 22-ц/818/1171/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про звернення стягнення на предмет іпотеки
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах

судді-доповідача Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

у порядку вирішення питання про відкриття апеляційного провадження по справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Лисенко Андрія Олександровича на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 січня 2024 року, у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який дії в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Служба у справах дітей по Слобідському району м. Харкова Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 січня 2024 року було прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, 24 січня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Лисенко Андрій Олександрович подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 29 січня 2024 року справу витребувано із суду першої інстанції, та 05 лютого 2024 року справа надійшла до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі адвокат Лисенко А.О. посилається на правову позицію викладену у постанові Верховного суду від 01.11.2021 у справі № 405/3360/17, однак вона не є релевантною до обставин цієї справи, та судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги.

Суд не вбачає підстав для розгляду апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Лисенко Андрія Олександровича на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 січня 2024 року.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Нормами ч. 1 ст. 353 ЦПК України не передбачено можливості оскарження окремо від рішення суду ухвали про прийняття заяви про збільшення позовних вимог.

Згідно із ч. 2 ст. 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

З урахуванням того, що перелік ухвал, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду, які містяться у ст. 353 ЦПК України є вичерпним, то у даному випадку необхідно застосувати правила п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України, згідно з якими апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд апеляційної інстанції також враховує правову позицію, висловлену Європейським судом з прав людини щодо забезпечення доступу до суду, яке захищено гарантіями ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року в аналогічній процесуальній ситуації, коли заявнику було відмовлено національним судом у розгляду апеляційної скарги з огляду на те, що відповідне судове рішення згідно закону не оскаржується.

Так, у п.п. 53, 55 рішення від 06 грудня 2007 року у справі «Воловік проти України», заява № 15123/03, Європейський суд з прав людини нагадав, що відповідно до пункту 1 статті 6 згаданої Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (див., наприклад, рішення у справі «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі»

«Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (див. рішення «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі» (Podbielski and PPU Polpure v. Poland) N 39199/ 98, п.п. 62, 26, 63 липня 2005 року).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 752/1016/17 зроблено висновок, що тлумачення права на апеляційне оскарження ухвал суду першої інстанції має відбуватися з урахуванням можливості чи неможливості поновити свої права особою, яка подала апеляційну скаргу, в інший спосіб, аніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не перешкоджає подальшому провадженню (не є остаточним рішенням), a тому відсутні підстави для розгляду апеляційної скарги на вказане процесуальне рішення. Апелянт має процесуальну можливість поновити свої права в інший спосіб шляхом заперечення проти цієї ухвали в апеляційній скарзі на остаточне рішення суду.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 лютого 2019 року, справа № 755/18427/17, провадження № 61-47348св18, який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягає до застосуванню.

Тому таке обмеження у праві на апеляційне оскарження відповідає завданню цивільного судочинства, визначеному ст. 2 ЦПК України, принципам верховенства права та пропорційності (ст.ст. 10, 11 ЦПК України) та не порушує конвенційні гарантії доступу до суду.

На підставі викладеного, слід повернути апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лисенко Андрія Олександровича , як таку, що подана на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Повернення апеляційної скарги не обмежує право учасника справи на доступ до суду, оскільки передбачено законом, є пропорційним легітимній меті такого обмеження (забезпечення розгляду справи у розумний строк) та не позбавляє його права включити заперечення на оскаржену ухвалу до апеляційної скарги на рішення суду по суті спору у разі незгоди з ним відповідно до положень ч. 2 ст. 353 ЦПК України.

Керуючись ч. 2. ст. 353, п.4 ч. 5 ст. 357, 389 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - адвоката Лисенко Андрія Олександровича на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 січня 2024 року повернути апелянту.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту підписання, і протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

Ю.М.Мальований.