Справа № 152/688/23
Провадження № 22-ц/801/38/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Роздорожна А. Г.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 рокуСправа № 152/688/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги розподілу природного газу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області у складі судді Роздорожної А. Г. від 18 вересня 2023 року,

встановив:

У травні 2023 року Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз»» (далі АТ «Вінницягаз», позивач) звернулось до суду з цим позовом, за яким просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послуги з розподілу природного газу в сумі 967 грн 79 к., що виникла за період з жовтня 2021 року по квітень 2023 року.

На обґрунтування позовних вимог покликалося на те, що воно є юридичною особою, яка здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії № 811 від 19 червня 2017 року. ОСОБА_1 споживач та отримувач послуг з розподілу природного газу в розумінні Законів України «Про ринок природного газу» та «Про житлово-комунальні послуги». Будинок ОСОБА_1 (об`єкт споживання) газифікований та приєднаний до газорозподільної системи АТ «Вінницягаз», в зв`язку із чим в Автоматизованій системі обліку споживання і розрахунків (базі абонентів) на нього відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 . ОСОБА_1 здійснює фактичний відбір газу, однак своїх обов`язків по оплаті наданих їй послуг з розподілу природного газу належним чином не виконує, у зв`язку з чим у неї перед позивачем виникла заборгованість у зазначеному розмірі.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 18 вересня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Вінницягаз» заборгованість за послуги з розподілу природного газу в сумі 967 грн 79 к. та 2684 грн 00 к. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 користувалася послугами розподілу природного газу та здійснювала частково по особовому рахунку платежі. Надані АТ «Вінницягаз» докази є належними, допустимими та містять у собі інформацію щодо предмета спору, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги розподілу природного газу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просила рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 18 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове про відмову у позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував вимог Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення її функціонування», зокрема не було взято до уваги, що протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, постачальнику природного газу забороняється здійснювати будь-які дії щодо примусу побутового споживача до оплати заборгованості (у тому числі включати заборгованість у рахунок на оплату, подавати судові позови, проводити стягнення заборгованості у примусовому порядку, вчиняти заходи з припинення газопостачання у зв?язку з наявністю заборгованості тощо), яка врегульовується відповідно до абзацу другого частини третьої статті 2 цього Закону. Крім того зазначала, що матеріали позовної заяви не містять підписаної нею заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу. Факт користування і оплата за природній газ не є доказом укладення договору розподілу газу. Вказувала, що при подані позовної заяви не було надано суду копії ліцензії АТ «Вінницягаз» на розподіл природного газу та копії примірника довіреності підписанта позовної заяви. Надані АТ «Вінницягаз» докази не є достовірними та допустимими доказами у справі, тому що подані з порушенням правил оформлення первинних документів та не містять інформацію щодо предмета доказування.

АТ «Вінницягаз» подало відзив на апеляційну скаргу, за яким просило залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням норм процесуального права, відповідно до фактичних обставин справи, встановлених на їх підставі правовідносин сторін та норм матеріального права, якими вони регулюються.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою четвертою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 , як побутового споживача послуг з розподілу природного газу відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , присвоєний ЕІС-код № 56XM01С57292278М, що підтверджується довідкою про фінансовий стан.

Відповідно до фінансового стану розрахунків за послугу з розподілу природного газу по рахунку № за період з 1 березня 2022 року по 30 квітня 2023 року заборгованість становить 967 грн 79 к. Остання оплата за послугу з розподілу природного газу була здійснена ОСОБА_1 у лютому 2022 року в сумі 207 грн 35 к.

Згідно з довідкою про фактичний обсяг споживання природного газу по особовому рахунку № НОМЕР_1 ( ОСОБА_1 ) за період з 1 квітня 2021 року по 30 квітня 2023 року об`єм спожитого газу для РЗП за період з 1 квітня 2021 року по 30 вересня 2021 року становить 201,08 м куб., об`єм спожитого газу для РЗП за період з 1 жовтня 2021 року по 30 вересня 2022 року становить 383,63 м куб., об`єм спожитого газу для РЗП за період з 1 жовтня 2022 року по 30 квітня 2023 року становить 258 м. куб.

Статтею 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» установлено, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частина 1, пункт 1 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно з частинами першою, другою статті 40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором.

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕП) від 19 червня 2017 року № 811 про видачу ліцензії на розподіл природного АТ «Вінницягаз» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території Вінницької області (крім сіл Якушинці і Зарванці Вінницького району, смт Кирнасівка, сіл Одая, Нестерварка, Федьківка, Дранка, Тиманівка, Клебань, Копіївка, хутір Марково Тульчинського району, сіл Пилипи-Борівські, Калинка Томашпільського району, сіл Сокіл, Моївка, Борівка, хутір Грабовець Чернівецького району, села Махаринці Козятинського району, сіл Бухни, Морозівка Погребищенського району), а також території м. Гайворон Кіровоградської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації Акціонерного товариства «Оператор газорозподільчої системи «Вінницягаз».

Вказана постанова розміщена на офіційних сайтах НКРЕП, АТ «Вінницягаз» та є у вільному доступі.

Таким чином газорозподільна система, в тому числі і та, що територіально перебуває в м. Шаргород розміщена в зоні ліцензійної діяльності АТ «Вінницягаз».

Отже, виключно АТ «Вінницягаз» був суб`єктом господарювання, який здійснював розподіл природного газу відповідачці.

Укладання договору можливе шляхом вчинення виключно конкретних дій або мовчання, якщо для певного договору не передбачена обов`язкова письмова форма або якщо таке укладення договору передбачено законом (частина друга статті 205 Цивільного кодексу України (далі ЦК України)).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (стаття 634 ЦК України).

Відповідно до пункту 1.3 Типового договору розподілу природного газу, договір розподілу природного газу є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною в додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор газорозподільних систем (далі Оператор ГРМ) направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті Розділу 3 глави VI Кодексу газорозподільних систем укладення Договору розподілу природного газу між Оператором ГРМ та Споживачем не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Таким чином для приєднання до умов договору розподілу та фактичного укладення договору споживачу необов`язково мати підписану заяву приєднання, а достатньо здійснити одну із передбачених законодавством дій, а саме:

-сплатити за послуги Оператора ГРМ;

-мати документально підтверджене споживання природного газу.

Отже, оскільки на ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок, № НОМЕР_1 та присвоєний ЕІС-код № НОМЕР_2 , відповідачка споживає природний газ, що підтверджується показниками приладу обліку, із заявою до оператора ГРМ про припинення розподілу природного газу не зверталася, то є такою, що приєдналася до умов договору розподілу, а тому зобов`язана здійснювати оплату за послуги з розподілу природного газу.

Доводи апеляційної скарги про те, що надані АТ «Вінницягаз» докази є недостовірними та недопустимими доказами у справі, оскільки подані з порушенням правил оформлення первинних документів та не містять інформацію щодо предмета доказування, апеляційний суд до уваги не приймає, з огляду на таке.

За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування.

Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто обставин, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша, друга статті 77 ЦПК України).

Недопустимими є докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Частиною першою статті 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Предметом доказування у справі є наявність та розмір боргу відповідачки перед позивачем за послуги з розподілу природнього газу. Довідка про фактичний обсяг споживання природного газу містить інформацію про кількість (об`єм) природного газу, спожитого ОСОБА_1 , а довідка «Фінансовий стан розрахунків за послуги з розподілу природнього газу» містить помісячний розрахунок із зазначенням дати, показників лічильника та розміру щомісячних нарахувань. Отже, обидва цих документи містять інформацію щодо предмета доказування, а тому є належними доказами.

Жодних особливостей щодо доказування наявності та розміру заборгованості споживача за послуги з розподілу природного газу закон не встановлює. Довідки «Фінансовий стан розрахунків за послуги з розподілу природнього газу» та довідка про фактичний обсяг споживання природного газу підписана особою, яка її сформувала, а тому підстав для висновку про недопустимість цих доказів не має.

Натомість, якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами.

Проте, ОСОБА_1 не надала жодних доказів на спростування факту споживання природного газу без сплати за послуги з його розподілу.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, встановивши, що АТ «Вінницягаз» свої зобов`язання по наданні послуги розподілу природного газу ОСОБА_1 виконало, а ОСОБА_1 користуючись такою послугою та сплачуючи частково рахунки, визнавала умови договору, однак свої зобов`язання щодо належної і своєчасної оплати цих послуг не виконала, чим порушила умови договору, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував вимог Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення її функціонування», то апеляційний суд звертає увагу на таке.

Це Закон визначає особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання протягом дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування.

Відповідно до абзацу п`ятого частини другої статі 1 Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення її функціонування» протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, постачальнику природного газу забороняється здійснювати будь-які дії щодо примусу побутового споживача до оплати заборгованості (у тому числі включати заборгованість у рахунок на оплату, подавати судові позови, проводити стягнення заборгованості у примусовому порядку, вчиняти заходи з припинення газопостачання у зв`язку з наявністю заборгованості тощо), яка врегульовується відповідно до абзацу другого частини третьої статті 2 цього Закону.

Разом з тим згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами.

Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.

Натомість оператор ГРМ відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (включаючи нове будівництво та реконструкцію) газорозподільної системи, якою він користується на законних підставах (абзац перший частини першої статті 37 цього Закону).

Отже послуги з постачання газу та діяльність оператора ГРМ є різними видами господарської діяльності, а тому положення Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення її функціонування» на відносини із розподілу природнього газу не поширюються.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому відхиляються.

Таким чином доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування чи зміни рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 18 вересня 2023 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

Т. М. Шемета