Ухвала

Іменем України

16.02.2024 м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

судді Назарьової Л. В,

з участю секретаря судового засідання Маляренко І. М,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кобеляки скаргу адвоката Монастиренка Сергія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця

Встановив:

09 лютого 2024 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла скарга адвоката Монастиренка Сергія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення, дії або бездіяльність головного державного виконавця Кобеляцького відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Даценко Вікторії Василівни.

У поданій скарзі зазначено, що відповідно до судового наказу Кобеляцького районного суду Полтавської області від 02 лютого 2010 року у справі №2-н-12/2010 р. із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , солідарно, стягнуто на користь ВАТ «Райффай- зен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/9989/82/97169 від 18.12.2007 року у розмірі 3085,38 грн прострочена заборгованість за кредитом; 3973,36 грн пеня за прострочення повернення кредиту; 1543,42 грн прострочена заборгованість за відсотками; 180,30 грн нараховані відсотки; 5759,59 грн кредитні кошти, що підлягають достроковому стягненню; державне мито в розмірі 72, 71 грн і 30 грн витрат із ІТЗ по розгляду справи, а всього в сумі 14 644,76 грн. На підставі виконавчого листа Кобеляцького районного суду Полтавської області від 02 лютого 2010 року у справі №2-н-12/2010 відкрито виконавче провадження № 17753636.

02.03.2010 року постановою державного виконавця накладено арешт на все нерухоме майно боржника. Виконавче провадження №17753636 перебувало на виконанні із 02.03.2010 року по 24.06.2014 року. 24.06.2014 року Кобеляцьким ВДВС Полтавської області прийнято рішення про повернення виконавчого документа без виконання.

У січні 2024 року боржнику стало відомо про накладений арешт належного йому майна. З метою зняття арешту з майна боржника, адвокат Монастиренко С. М. звернувся до державного виконавця із заявою про зняття арешту з майна, однак у знятті арешту було відмовлено та повідомлено про відсутність на виконанні виконавчих документів відносно боржника ОСОБА_1 . На цей час значиться запис про обтяження у вигляді арешту належного боржнику майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 9578170 від 02.03.2010 року на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №17753636. Крім цього, відносно ОСОБА_1 на виконанні також перебували виконавчі провадження, які завершені без виконання, а саме ВП №30955762 з примусового виконання постанови №3-6, виданої 05.01.2012 року Кобеляцьким районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 штрафу на користь держави в розмірі 136 грн; ВП №44729501 з примусового виконання повторно пред`явленої до виконання постанови №3-6, виданої 05.01.2012 року Кобеляцьким районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 штрафу на користь держави в розмірі 136 грн, по виконавчих провадженнях яких були прийняті рішення про повернення виконавчого документа без виконання.

Такі дії адвокат Монастиренко С. М. вважає протиправними, а тому враховуючи, що на цей час виконавчі документи, що перебувають на виконанні у відношенні ОСОБА_1 відсутні, прохає суд визнати протиправними дії головного державного виконавця Кобеляцького відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Даценко Вікторії Василівни щодо відмови у знятті арешту з майна, належного боржнику ОСОБА_1 та зобов`язати її зняти арешт із належного ОСОБА_1 майна.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 12 лютого 2024 року відкрито провадження у справі.

Учасники справи будучи завчасно, належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Представник ОСОБА_1 адвокат Монастиренко С. М. подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Вимоги скарги підтримав і прохав задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За таких обставин, суд вважає за можливе скаргу розглянути у відсутності сторін у порядку, визначеному ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.

Статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом установлено, що 02 лютого 2010 року Кобеляцьким районним судом Полтавської області у справі № 2-н-12/2010 р. прийнято судовий наказ про стягнення із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , солідарно, на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/9989/82/97169 від 18.12.2007 року в розмірі 3085,38 грн прострочена заборгованість за кредитом; 3973,36 грн пеня за прострочення повернення кредиту; 1543,42 грн прострочена заборгованість за відсотками; 180,30 грн - нараховані відсотки; 5759,59 грн кредитні кошти, що підлягають достроковому стягненню; державне мито в розмірі 72,71 грн і 30 грн витрат із ІТЗ по розгляду справи, а всього в сумі 14 644,76 грн (а.с. 17).

На підставі виконавчого листа Кобеляцького районного суду Полтавської області, виданого відповідно до судового наказу від 02 лютого 2010 року у справі № 2-н-12/2010 р. Кобеляцьким ВДВС Кобеляцького районного управління юстиції у Полтавській області відкрито виконавче провадження № 17753636.

У межах виконавчого провадження ВП № 17753636, державним виконавцем 02.03.2010 року винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 .

Також судом установлено, що виконавче провадження ВП № 17753636 закінчене без виконання, оскільки 24.06.2014 року Кобеляцьким ВДВС Полтавської області прийнято рішення про повернення виконавчого документа без виконання.

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що станом на 23.01.2024 року арешт нерухомого майна, належному боржнику ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження 9578170, не знятий (а.с. 9).

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Відповідно до ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Частинами першою-третьою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини передбачені ч. 2, 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження».

Судом установлено, що представник ОСОБА_1 адвокат Монастиренко С. М. звернувся до державного виконавця Кобеляцького ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіональ- ного управління Міністерства юстиції із заявою про зняття арешту з нерухомого майна, однак у знятті арешту йому відмовлено.

Із відповіді Кобеляцького відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за № 3404 від 05.02.2024 року вбачається, що у відношенні ОСОБА_1 , як боржника, виконавчі документи, що перебувають виконанні, відсутні.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_1 значиться арешт нерухомого майна, за реєстраційним номером обтяження 9578170 від 02.03.2010 року, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 17753636 від 02.03.2010 року, виданої ВДВС Кобеляцького РУЮ.

Згідно пошуку згідно бази даних АСВП, на виконанні у Кобеляцькому відділі ВДВС перебувало виконавче провадження ВП № 17753636 з примусового виконання судового наказу № 2-н-12, виданого 02.02.2010 року Кобеляцьким районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості 14644,76 грн на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль». По даному виконавчому провадженні 24.06.2014 року прийнято рішення про повернення виконавчого документа без виконання. Вказаний виконавчий документ, повторно, до виконання не пред`являвся.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий за рішенням суду.

Норми статті 41 Конституції України встановлюють принцип непорушності права приватної власності.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №2/0301/806/11 (провадження № 61-3814св22) зазначив, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. У даній правовій ситуації відмова в задоволенні скарги щодо зняття арешту, накладеного на все майно боржника, унеможливила б у подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з його майна, оскільки чинне законодавство не регулює питання зняття обтяжень з майна боржника у випадку добровільного виконання виконавчого документа після повернення його стягувачу. При цьому суд апеляційної інстанції підставно врахував те, що наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Таким чином, не зняття ДВС арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право боржника підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника.

Згідно з ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

При вирішенні питання суд враховує те, що виконавчий документ, повторно, до виконання не пред`являвся, на цей час виконавче провадження ВП № 17753636 відносно боржника ОСОБА_1 завершене та фактично в Кобеляцькому відділі ДВС у Полтавському районі Полтавської області не перебуває, про що боржнику повідомлено у листі про відсутність на виконанні виконавчих документів відносно ОСОБА_1 , строк для пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання сплив, а оскільки виконавцем накладено арешт на все майно боржника, таке обтяження позбавляє ОСОБА_1 права власності на його майно, зокрема, права вільно користуватися та розпоряджатися ним.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, на цей час відсутні будь-які підстави продовження існування обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, а тому суд приходить до висновку, що з метою поновлення порушеного права ОСОБА_1 необхідно зняти накладений арешт на все майно боржника.

За таких обставин, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню шляхом визнання протиправними дій головного державного виконавця щодо відмови зняти арешт на майно боржника та зобов`язання його усунути порушення шляхом зняття такого арешту.

Керуючись статтями 450-451 ЦПК України, суд

Постановив:

Скаргу адвоката Монастиренка Сергія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця задовольнити.

Визнати протиправними дії головного державного виконавця Кобеляцького відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Даценко Вікторії Василівни щодо відмови у знятті арешту з майна, належного боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Зобов`язати головного державного виконавця Кобеляцького відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Даценко Вікторію Василівну зняти всі арешти з майна, належного боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя