РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/1595/23

Провадження №2/568/36/24

21 лютого 2024 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

суддя Сільман А.О.

секретар судового засідання Саган В.В.

розглянувш у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом АТ КБ "ПриватБанк"

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ

АТ КБ "Приватбанк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 21.12.2006 р. між сторонами укладено кредитний договір, на підставі якого позивач надав відповідачу кредитні кошти в сумі 7000 грн. терміном до 17.12.2009 р. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

Відповідач порушив умови кредитного договору в частині своєчасного повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем станом на 26.09.2023 р. в сумі 35014,49 грн., яка складається: 3323,85 грн. - тіло кредиту, 27182,64 грн. - заборгованість по відсоткам, 1008 грн. - комісія за користування кредитом, 182,64 грн. - пеня.

Ухвалою від 15.11.2023 р. позовну заяву прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалами від 05.12.2023 р., 26.12.2023 р., 23.01.2024 р., 06.02.2024 р. відкладено судове засідання.

В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки не повідомили. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується оголошенням на офіційному сайті Судова влада та довідкою про доставку електронного листа про виклик до суду.

Представником позивача подано клопотання про розгляд справи без його участі (а.с. 15).

Оскільки, сторони причини неявки не повідомили, правом на відкладення розгляду справи не скористались, явка учасників справи судом обов`язковою не визнавалася, на підставі ст. 223 ЦПК суд дійшов висновку про розгляд справи без участі сторін.

Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору у даній справі, суд враховує наступне.

Судом встановлено, що 21.12.2006 р. між АТ "Приватбанк" та ОСОБА_1 (позичальник), ПП ОСОБА_2 (продавець) укладено договір № ROWWRK13630161.

Відповідно до умов якого, Банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти в сумі 7000 грн. строком до 17.12.2009 р. включно на наступні цілі: купівля ТНП, та зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 2 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і сплатою комісії щомісяця в період сплати в розмірі 0,9 % (п. 1.2).

Пунктом 3.1 Договору визначено, що позичальник зобов`язується починаючи з першого місяця, наступного за датою надання кредиту, щомісячно в період сплати надавати Банку грошові кошти на рахунок для зарахування коштів з метою погашення заборгованості по кредиту, відсотками і комісії за користування кредитом згідно п. 1.2, 8.5 коошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості за кредитом, насамперед спрямовуються для сплати пені згядно п. 3.2 цього договору, далі - простроченої комісії по кредитом, далі-комісія по кредиту, далі- прострочених відсотків по кредиту, далі відсотків по кредиту, простроченої заборгованості за кредитом. При несплаті комісії (в разі її щомісячної сплати згідно п. 1.2 договору), відсотків і/або частини кредиту до останнього дня періоду сплати, вони вважаються простроченими. Розрахунок відсотків здійснюються, починаючи з дати списання коштів з кредитного рахунку, до дати повного погашення кредиту. Відсотки розраховуються по фактичному залишкузаборгованості на кожний календарний день, виходячи з фактичної кільеості днів користування і 360 днів у році.

П. 3.2 Договору передбачено, що при порушення позичальником терміна повернення кредиту, вказаного у п. 1.2, позичальник зобов`язується сплатити банку відсотки за користуванням кредитом у розмірі 6,67 % в місяць від суми залишку непогашеного кредиту.

Позичальник зобов`язується сплачувати банку комісію в розмірі і в терміни, зазначені п. 1.2, 8.5 Договору. У разі невчасної сплати заборгованості за відсотками і комісією, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню у розмірі 0,15 % від суми непогашеної заборгованості за кожен день прострочення.

В матеріалах справи міститься рахунок №399 від 22.12.2006 р. на ім`я ОСОБА_1 на оплату товара (конвектора) вартістю 7000 грн. (а.с. 52).

На виконання умов кредитного договору Банк надав відповідачу ОСОБА_1 кредитні кошти 7000 грн., що підтверджується меморіальним ордером від 22.12.2006 р. та випискою по рахунку ОСОБА_1 (а.с. 39).

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, банк звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості, яка виникла станом на 26.09.2023 р. в сумі 35014,49 грн., а саме: 3323,85 грн. - тіло кредиту, 27182,64 грн. - заборгованість по відсоткам, 1008 грн. - комісія за користування кредитом, 182,64 грн. - пеня.

Статтею 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

У статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610, частини першої статті 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, судом встановлено, що на виконання кредитного договору Банком надано відповідачу кредитні кошти в сумі 7000 грн., що підтверджується меморіальним ордером від 22.12.2006 р. та випискою по рахунку ОСОБА_1 .

Оскільки, позичальником порушено грошове зобов`язання щодо своєчасної сплати коштів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по тілу кредиту в сумі 3323,85 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами, суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У відповідності до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Умовами договору передбачено щомісячне нарахуванням відсотків у розмірі 6.67% на суму залишку заборгованості.

Як вбачається з умов договору № ROWWRK13630161, позивач надав відповідачу кредитні кошти на строк до 17.12.2009 р.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, сформульовано правову позицію, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, нарахування процентів за користування відповідачем грошовими коштами поза межами встановленого сторонами строку кредитного договору законом не передбачено.

Враховуючи, що кредитний договір укладений строком до 17.12.2009 р., підстави для стягнення процентів за користування кредитними коштами після спливу визначеного договором строку- відсутні.

А відтак, суд дійшов висновку, що строк кредитування відповідача є таким, що закінчився 17.12.2009 р., як і закінчилося його право законно користуватися позиченими коштами, а тому вимога позивача про нарахування відсотків за користування кредитом за період з 18.12.2009 р. по 01.04.2019 р. в сумі 25069,21 грн. є безпідставною.

За таких обставин, враховуючи межі позовних вимог, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення 2113,43 грн. відстоків за користування кредитом.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтями 1 та 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Умовами кредитного договору передбачено, що позичальник сплачує кредиторові неустойку у вигляді пені в розмірі 0,15% за кожен день від загальної суми прострочення.

З розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем нарахована відповідачу пеня в сумі 182,64 грн.

Виходячи з того, що право кредитодавця нараховувати передбачену договором неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (17.12.2009 р.), здійснивши розрахунок пені, виходячи з обумовленого договором 0,15% заборгованості за кожен день від загальної суми прострочення та в межах облікової ставки Національного банку України у відповідний день прострочення, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 182,64 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 1008 грн. комісія за користування кредитом, суд враховує наступне.

Пунктом 1.2, 3.2 кредитного договору сторони погодили плату комісії за користування кредитом, яку позичальник мав вносити щомісячно протягом усього строку користування кредитними коштами з розрахунку 0,9 % .?

Частиною 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (чинною на час укладення договору) передбачено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.?

Суд зауважує, що немає підстав вважати умову конкретного кредитного договору про встановлення плати за управління кредитом нікчемною, ані з огляду на приписи статті 21 Закону № 1023-XII у редакції, чинній на час укладення кредитного договору, ані з огляду на приписи статті 228 ЦК України. Ця умова є недійсною як оспорювана. Саме такий правовий висновок міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17. 21 вересня 2022 року.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним. (Постанова Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 р. справа № 622/1148/13).

Оскільки, умови договору щодо щомісячної плати комісії за користування кредитом, в порядку ст. 215 ЦК України недійсними не визнавались, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення 1008 грн. комісії.

В силу вимог ст. 267 ЦК України суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність, а відповідачка з заявою про застосування строків позовної давності до суду першої інстанції не зверталася.?

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в сумі 6627,92 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід покласти на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 6627,92 грн., з яких: 3323,85- заборгованість за тілом кредиту; 2113,43 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 182,64 грн. - пені; 1008 грн. комісії.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 561 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: АТ КБ "ПриватБанк" (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, )

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Повний текст рішення виготовлений 21.02.2024 р.

Суддя А.О. Сільман