КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №202/2883/22
Провадження № 2-з/552/9/24
У Х В А Л А

06.02.2024 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Кузіної Ж.В.

секретаря судового засідання Лихошвай А.В.

розглянувши у відкритому судовому засідання заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_1 звернувся в суд з заявою про забезпечення позову посилаючись на те, що у провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом її та ОСОБА_3 про визначення місця проживання їх малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 13.06.2022 року батько дитини без попередження забрав сина та з цього часу не дає їй бачитись з дитиною. ОСОБА_3 усіма способами перешкоджає та не дає матері спілкуватись з дитиною протягом тривалого часу. Розпорядженням Голови Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради від 25.08.2023 року ОСОБА_2 визначено способи у вихованні та спілкуванні з сином, а саме з 12.00 кожної другої суботи місяця по 17.00 год. неділі, з ночівлею дитини з матір`ю без присутності батька; на час осінніх, зимових, весняних встановлено проживання дитини з матір`ю протягом п`яти днів. ОСОБА_3 розпорядження не виконує, перешкоджає спілкуванню. Мати останній раз бачила дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 . Такими діями ОСОБА_3 позбавляє дитину належної опіки і виховання з боку матері, порушує право на їх прямі контакти, що суперечить найкращим інтересам дитини. Мати, яка проживає окремо від дитини, має право на особисте спілкування з нею, а батько не має право перешкоджати. Спільне проведення часу матері та її малолітнього сина будуть сприяти відновленню довірчих відносин та емоційного контакту між ними, відповідати їх інтересам. А тому просив заяву задовольнити, визначити ОСОБА_2 час спілкування з малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно: кожної другої суботи з 12 год. до 18 год. , кожної другої неділі з 12 год. до 18 год, без присутності батька ОСОБА_3 та інших осіб, зобов`язавши останнього передавати малолітню дитину матері, згідно визначеного часу спілкування, з моменту постановлення ухвали суту та до набрання рішення у справі законної сили.

ОСОБА_3 надано заперечення на заяву про забезпечення позову відповідно до якого категорично заперечує щодо задоволення заяви. Розпорядження голови адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради від 25.08.2023 року видано на підстав заяви ОСОБА_2 та немає ніякого відношення до розгляду даної справи. Після спілкування дитини з матір`ю, його поведінка змінилась, а тому ОСОБА_3 звернувся до КЗ «Дніпровський центр соціально-психологічної допомоги» висновком якого рекомендовано: перебувати дитині в режимі емоційної стабільності та в безпечному середовищі; задля психологічного здоров`я та в інтересах дитини батькам встановити конструктивні методи та тактики виховання; спілкування з батьками не повинно набувати риси психотравмуючих подій; виховання не повинно мати подвійні батьківські установки; наступні зустрічі з матір`ю проводити в присутності батька до стабілізації психоемоційного стану дитини. У послідуючому дитина хворіла, а тому зустрічі не відбулась. Також були заплановані поїздки на час канікул за бажанням дитини. Таким чином, він не вчиняв жодних перепон для реалізації ОСОБА_2 права на спілкування з сином. ОСОБА_2 через соціальні мережі ображає його , намагається дискредитувати, її дії є психологічним насиллям. Вважає, що ОСОБА_2 відстоює лише свої егоїстичні права, не враховує права дитини та її благополуччя. Просив відмовити в задоволенні заяви.

ОСОБА_2 надала відповідь на заперечення ОСОБА_3 в якій не погоджується з обставинами викладеними останнім, посилаючись на їх безпідставність. ОСОБА_3 обмежує її у спілкуванні з дитиною , включаючи і телефонні розмови. Має інформацію від сина, що до нього застосовують фізичну силу, у дитини почалися проблеми із здоров`ям.

Згідно ч.1 ст. 153 ЦПК України сторони в судове засідання не викликались.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Судом установлено, що в провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 в інтересах малолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Соборного району Дніпропетровської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на її утримання та за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, Служба у справах дітей виконавчого комітету Соборної районної у м. Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з частинами третьою, десятою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти чи заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, ОСОБА_2 як на підставу своїх порушених прав, посилалася на те, що ОСОБА_3 свідомо перешкоджає їй у спілкуванні з сином, що на переконання позивача ОСОБА_2 може призвести до втрати безпосередніх емоційних контактів з дитиною та, як наслідок, до неможливості виконання рішення суду у справі.

Судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , 2016 року народження, який на час розгляду справи проживає з батьком ОСОБА_3 .

Згідно Розпорядження Голови Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради від 25.08.2023 року ОСОБА_2 визначено способи у вихованні та спілкуванні з сином, а саме з 12.00 кожної другої суботи місяця по 17.00 год. неділі, з ночівлею дитини з матір`ю без присутності батька; на час осінніх, зимових, весняних встановлено проживання дитини з матір`ю протягом п`яти днів.

Зазначене рішення відомо сторонам, а тому повинно виконуватись останніми в повній мірі.

Таким чином, досудове врегулювання даного питання мало місце шляхом звернення до компетентних органів та визначення порядку спілкування матері з дитиною.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У рішенні від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) у справі «Хант проти України» ЄСПЛ зазначив, що «між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що «при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення».

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до статті 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що мати, яка проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Суд враховує, що у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із нею.

Таким чином, з метою запобігання втрати емоційного контакту матері з малолітнім сином, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про визначення місця проживання дитини, суд вважає за необхідне застосування заходу забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від:25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження№ 61-9164св20), 17 травня 2021 року в справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), 15 вересня 2021 року у справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20), 29 вересня 2021 року у справі № 490/1087/21 (провадження № 61-12931св21), 31 серпня 2022 року у справі № 545/3933/21 (провадження № 61-6056св22).

З метою запобігання втрати емоційного контакту матері з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, суд вважає за необхідне застосувати захід забезпечення позову .

При вирішенні заяви про забезпечення позову, суд також враховує предмет позову, обраний ОСОБА_2 вид його забезпечення в частині зобов`язання ОСОБА_3 надавати матері можливість спілкування з малолітньою дитиною.

Даний вид забезпечення позову не вирішує спір по суті, а спрямований на забезпечення збереження відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю.

Сама по собі незгода ОСОБА_3 з заявою про забезпечення позову не може бути підставою для відмови в задоволенні заяви.

Інших підстав які б унеможливили зустрічі матері з дитиною , судом не установлено, а тому заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 153 ЦПК України,суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву про забезпечення позову задовольнити.

Забезпечити позов ОСОБА_2 шляхом визначення часу спілкування малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щомісячно: кожної другої суботи з 12.00 години до 18.00 години, кожної другої неділі з 12.00 години до 18.00 години, без присутності батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та інших осіб, зобов`язавши батька дитини ОСОБА_3 , передавати малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відповідно до визначеного судом часу спілкування, з моменту постановлення даної ухвали та до набрання рішенням у справі законної сили.

Ухвалу може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя Ж.В.Кузіна