н/п 2/490/200/2024 Справа № 490/849/22
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А., при секретарі - Позднякову Є.В.

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "СЕНС БАНК" ( змінено назву з АТ «Альфа-Банк»), третя особа державний реєстратор КП «Енерго» Миколаївської області Лубінська Олена Миколаївна, державний реєстратор відділу державної реєстрації виконавчого комітету Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Прасолова Людмила Михайлівна про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, -

ВСТАНОВИВ:

31.01.2022 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до відповідача в якій просила: - скасувати рішення державного реєстратора КП «Енерго» Миколаївської області Лубінської О.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 47160465 від 03.06.2019 року про реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» на цілу квартиру АДРЕСА_1 , яке виникло на підстав повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та аналювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням серія та номер : К/И/УСБ/Б виданий 05.03.2019 р., видавник АТ «Укрсоцбанк»; іпотечний договір серія та номер 253, виданий 06.06.2006 р., видавник: нотаріус ММНО Миколаївської області Горбуров К.Є. номер запису про право власності 31822457;

- скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності номер 31822457 на об`єкт житлової нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), розмір частки : 1/1, що виникло на підставі повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням серія та номер: К/И/УСБ/Б виданий 05.03.2019 р., видавник АТ «Укрсоцбанк»; іпотечний договір серія та номер 253, виданий 06.06.2006 р., видавник нотаріус ММНО Миколаївської області Горбуров К.Є;

- скасувати рішення державного реєстратора відділу державної реєстрації виконавчого комітету Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Прасолової Л.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 51015534 від 07.02.2020 р. про реєстрацію права власності за АТ «Альфа Банк» на цілу квартиру АДРЕСА_1 , яке виникло на підставі передавального акту, серія та номер: б/н, виданого 11.10.2019 р., видавник АТ «Альфа Банк»/АТ «Укрсоцбанк»; протокол, серія та номер: 4/2019, виданий 15.10.2019 р., видавник АТ «Альфа Банк»; рішення, серія та номер: 5/2019, виданий 15.10.2019 р., видавник АТ «Укрсоцбанк»; рішення, серія та номер: 4/2019, виданий 11.10.2019 р., видавник АТ «Урсоцбанк»; номер запису про право власності: 35374703;

- скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності номер 35374703 на об`єкт житлової нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), розмір частки: 1/1, що виникло на підставі передавального акту , серія та номер: б/н, виданого 11.10.2019 р., видавник: АТ «Альфа Банк»/АТ «Укрсоцбанк»; протокол, серія та номер: 4/2019, виданий 15.10.2019, видавник: АТ «Альфі Банк»; рішення, серія та номер: 5/2019, виданий 15.10.2019, видавник АТ «Укрсоцбанк»; рішення, серія та номер: 4/2019, виданий 11.10.2019, видавник: АТ «Укрсоцбанк»;

- поновити запис про право власності на об`єкт житлової нерухомості 1/1 частку квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

В обгрунтування позову посилається на те, що 06.06.2006 р. між ОСОБА_1 та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», назву якого змінено на АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа Банк» укладено Договір кредиту №640/312-К312, відповідно до умов якого позичальнику надано кредитні кошти в сумі 12 000,00 доларів США на споживчі цілі зі строком кредитування до 05.06.2016 р. Виконання зобов`язань позичальника за Договором кредиту №640/312-К312 від 06.06.2006 р. забезпечено іпотечним договором, посвідченим 06.06.2006 р. ПН ММНО Горбуровим К.Є. за реєстровим № 911, предметом іпотеки за яким є нерухоме майно: двокімнатна квартира загальною площею 53,5 кв.м., житловою площею 28,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 і належить ОСОБА_1 на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу від 04.05.2006 р. посвідченого ПН ММНО Ставничою І.О. за реєстровим № 1467; вартість предмета іпотеки за згодою сторін становить 77 410,00 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на день укладення договору складає 15 328,71 доларів США. Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.09.2021 р. право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за АТ «Альфа Банк». Право власності на предмет іпотеки зареєстровано за АТ «Альфа Банк» в порядку ст..37 ЗУ «Про іпотеку», на підставі іпотечного застереження, без повідомлення про це іпотекодавця ОСОБА_1 .

Про наведені обставини їй стало відомо лише у вересні 2021 рокуз ухвали про відкриття провадження у справі №490/1149/20 за позовом АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, з матеріалів даної справи вона дізналася, що право власності на предмет іпотеки зареєстровано за АТ «Альфа-Банк» в порядку ст.37 Закону країни «Про іпотеку». Зауважує, що будь-яких письмових повідомлень про звернення стягнення на предмет іпотеки від відповідача на адресу ОСОБА_1 не надходили, оцінка предмета іпотеки не проводилась.

22 травня 2023 року надійшли письмові пояснення по справі від представника відповідача АТ "Сенс Банк",в якому просять в позові відмовити в повному обсязі. в обгрунтування своїх заперечень посилається на те, що ОСОБА_3 було дотримано вимоги п.61 Постанови КМУ № 1127 від 25.12.2015 Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - щодо направлення іпотечного повідомлення на дійсну адресу іпотекодателя. Також зазначають, що посилання позивача на ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то звертають увагу суду на те, що даний закон неможливо застоувати до даних правовідносин сторін, оскільки нею не доведено, що дане майно є єдиним житлом власника , атакож такі вимоги розповсюджуються лише на випадки примусової реалізації майна.

Щодо відсутності оцінки предмету іпотеки, то вищезазначений порядок не передбачає обов`язковості наданн такої оцінки. Вважають, що в діях державного реєстратора відсутні будь-які порушення чинного законодавства України.

В вересні 2023 року надійшли додаткові письмові пояснення представника позивача по суті справи, в яких в обгрунтування своїх позовних вимог посилається на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верхового Суду у справі №759/5454/19 від 26.07.2023. Щодо зауважень відповідача про недоведеність відсутності у власності ОСОБА_1 іншої житлової нерухомості, слід зазначити, що згідно інформаційної довідки 346538587 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта реєстру речових прав від 14.09.2023 будь-які об`єкти нерухомості, окрім іпотечної квартири, у власності позивачки не перебували.

Щодо способу захисту порушеного права зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.12.2022 у справі №914/2350/18 (914/608/20), вирішила питання способів захисту майнових прав, порушених незаконною державною реєстрацією 12.05.2022 було змінено редакцію ч.3 ст.26 закону №1952-IV. У редакції, чинній до 26.07.22, ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора могло відбуватися винятково з одночасним вирішенням спору про визнання, зміну чи припинення речових прав ( п.122).

Як слідує з редакції абз.2 ч.3 ст.26 закону №1952-IV, рішенням суду можуть визнаватися речові права та їх обтяження, проте, якщо такого визнання немає, то речові права та їх обтяження поновлюються на підставі невід`ємної архівної складової частини. Для цього достатньо рішення суду про скасування державної реєстрації, прав чи документів, на підставі яких було проведено державну реєстрацію.

Те саме стосується реєстрації зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, врегульованих абз.3 ч.3 ст.26 закону. Визначено, що відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав.

Внесені законодавчі зміни встановлюють «автоматичне» припинення речових прав та обтяжень у разі скасування судом рішення про державну реєстрацію та «поновлення» речового права (обтяження) на підставі рішення суду або відповідно до архівної частини Реєстру. Без обов`язкового вирішення окремого спору про визнання, зміну чи припинення речових прав.

Викладена в позові позиція позивача щодо визначення вартості предметі іпотеки залишається незмінною.

Письмові пояснення по суті справи від третіх осіб не надходили.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.02.2022 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А.

Ухвалою суду від 03 лютого 2022 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено обтяження у вигляді арешту на квартиру АДРЕСА_1 - до набрання судовим рішенням по справі законної сили.

Ухвалою суду від 03 лютого 2022 справу прийнято до провадження та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначити проведення підготовчого судового засідання.

Одночасно витребувано у КП "Енерго" Миколаївської області належним чином завірену копію реєстраційної справи, що включає документи у паперовій та електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна: 101.

Витребувано у відділа державної реєстрації виконавчого комітету Радсадівської сільської ради Миколаївського району, Миколаївської області належним чином засвідчену копію реєстраційної справи, що включає документи у паперовій та електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об"єкта нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна: 101.

На виконання вимог ухвали суду 11.11.2022 року від Радсадівської сільської ради Миколаївського району, Миколаївської області надійшли витребувані судом документи.

Вимоги ухвали суду КП "Енерго" Миколаївської області не виконані.

Ухвалою суду від 22 травня 2023 року витребувано з Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради? належним чином завірену копію реєстраційної справи, що включає документи у паперовій та електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна: 101.

Повторно направити ухвалу суду про витребування доказів від 03.02.2022 року на адресу КП "Енерго" Миколаївської області для обов`язкового виконання. Відкладено підготовче засідання до 21 серпня 2023 року .

25 липня 2023 року на виконання вимог ухвали суду з Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради? надійшла належним чином завірена копія реєстраційної справи.

15 вересня 2023 року від представника позивача адвокатки Гофман О.Є. надійшли додаткові пояснення по суті справи та заява про часткове залишення без розгляду позовних вимог.

Просить залишити без розгляду наступні позовні вимоги:

- скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності номер 31822457 на об`єкт житлової нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), розмір частки : 1/1, що виникло на підставі повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням серія та номер: К/И/УСБ/Б виданий 05.03.2019 р., видавник АТ «Укрсоцбанк»; іпотечний договір серія та номер 253, виданий 06.06.2006 р., видавник нотаріус ММНО Миколаївської області Горбуров К.Є;

- скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності номер 35374703 на об`єкт житлової нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), розмір частки: 1/1, що виникло на підставі передавального акту , серія та номер: б/н, виданого 11.10.2019 р., видавник: АТ «Альфа Банк»/АТ «Укрсоцбанк»; протокол, серія та номер: 4/2019, виданий 15.10.2019, видавник: АТ «Альфі Банк»; рішення, серія та номер: 5/2019, виданий 15.10.2019, видавник АТ «Укрсоцбанк»; рішення, серія та номер: 4/2019, виданий 11.10.2019, видавник: АТ «Укрсоцбанк»;

- поновити запис про право власності на об`єкт житлової нерухомості 1/1 частку квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Інші позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Ухвалою суду від 21 вересня 2023 року залишено без розгляду позов в частині наступних позовних вимог:

- скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності номер 31822457 на об`єкт житлової нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), розмір частки : 1/1, що виникло на підставі повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням серія та номер: К/И/УСБ/Б виданий 05.03.2019 р., видавник АТ «Укрсоцбанк»; іпотечний договір серія та номер 253, виданий 06.06.2006 р., видавник нотаріус ММНО Миколаївської області Горбуров К.Є;

- скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності номер 35374703 на об`єкт житлової нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), розмір частки: 1/1, що виникло на підставі передавального акту , серія та номер: б/н, виданого 11.10.2019 р., видавник: АТ «Альфа Банк»/АТ «Укрсоцбанк»; протокол, серія та номер: 4/2019, виданий 15.10.2019, видавник: АТ «Альфі Банк»; рішення, серія та номер: 5/2019, виданий 15.10.2019, видавник АТ «Укрсоцбанк»; рішення, серія та номер: 4/2019, виданий 11.10.2019, видавник: АТ «Укрсоцбанк»;

- поновити запис про право власності на об`єкт житлової нерухомості 1/1 частку квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Закрито підготовче провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "СЕНС БАНК " ( змінено назву з АТ «Альфа-Банк»), третя особа державний реєстратор КП «Енерго» Миколаївської області Лубінська Олена Миколаївна, державний реєстратор відділу державної реєстрації виконавчого комітету Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Прасолова Людмила Михайлівна про скасування рішення державного реєстратора КП «Енерго» Миколаївської області Лубінської О.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 47160465 від 03.06.2019 року про реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» на цілу квартиру АДРЕСА_1 , яке виникло на підстав повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та аналювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням серія та номер : К/И/УСБ/Б виданий 05.03.2019 р., видавник АТ «Укрсоцбанк»; іпотечний договір серія та номер 253, виданий 06.06.2006 р., видавник: нотаріус ММНО Миколаївської області Горбуров К.Є. номер запису про право власності 31822457; скасування рішення державного реєстратора відділу державної реєстрації виконавчого комітету Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Прасолової Л.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 51015534 від 07.02.2020 р. про реєстрацію права власності за АТ «Альфа Банк» на цілу квартиру АДРЕСА_1 , яке виникло на підставі передавального акту, серія та номер: б/н, виданого 11.10.2019 р., видавник АТ «Альфа Банк»/АТ «Укрсоцбанк»; протокол, серія та номер: 4/2019, виданий 15.10.2019 р., видавник АТ «Альфа Банк»; рішення, серія та номер: 5/2019, виданий 15.10.2019 р., видавник АТ «Укрсоцбанк»; рішення, серія та номер: 4/2019, виданий 11.10.2019 р., видавник АТ «Урсоцбанк»; номер запису про право власності: 35374703.

Представник позивача в судове засідання надав заяву про проведення підготовчого судового засідання у її відсутність, проти закриття підготовчого не заперечує, підтримує позовні вимоги.

Представник відповідача та третіх осіб в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися судом належним чином, копію позову з додатками отримали завчасно.

Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились.

Крім того, суд дійшов висновку про те, що відсутні перешкоди для ухвалення рішення суду без участі сторін, оскільки сторони подали суду заяви по суті справи, подача яких передбачена ст.ст. 178, 179, 180 ЦПК України, отже позиція сторін суду зрозуміла та їй буде дана належна оцінка при ухваленні рішення.

Також при прийнятті такого рішення судом враховано і те, що розгляд цієї цивільної справи на підставі наявних матеріалів справи буде в повній мірі відповідати завданням цивільного судочинства, серед яких є, окрім вимог щодо справедливого та неупередженого розгляду справ, також і вимога щодо своєчасного розгляду цивільної справи (ч.1 ст. 2 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, позов надійшов в провадження суду в травні 2021 р., отже строки розгляду спору вже становлять вже майже 2роки .

За вищезазначеного, судом зроблено висновок, що у справі наявні усі необхідні докази для ухвалення рішення суду в межах предмету позовних вимог (положення ч.1 ст. 77 ЦПК України) та з урахуванням положень ст.ст. 77, 80, 89 ЦПК України .

Суд, вивчивши матеріали справи, зміст заперечень стосовно позовних вимог, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення стосовно них, об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов наступних висновків.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 , є власником квартири за адресою АДРЕСА_2 на підставі договру купівлі-продажу від 04.05.2006 року, позивачка зареєстрвоана за вказаною адресою разом з дитиною -інвалідом 2012 р.н..

06.06.2006 між ОСОБА_1 та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», назву якого змінено на «Акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», назву якого змінено на АТ "СЕНС Банк" укладено Договір кредиту №640/312-К312, відповідно до умов якого позичальнику надано кредитні кошти в сумі 12 000,00 доларів США на поточні потреби зі строком кредитування до 05.06.2016.

Виконання зобов`язань позичальника за Договором кредиту №640/312-К312 від 06.06.2006 забезпечено Іпотечним договором, посвідченим 06.06.2006 приватним нотаріусом Миколаїського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є. за реєстр №911, предметом іпотеки за яким є нерухоме майно: двокімнатна квартира загальною площею 53,5 кв.м, житловою площею 28,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 і належить ОСОБА_1 на праві власності відповідно до Договору купівлі-продажу від 04.05.2006, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ставничою І.О. за реєстр.№ 1467; вартість предмета іпотеки за згодою сторін становить 77 410,00 грн, що за офіційним курсом НБУ станом на день укладення договору складає 15 328,71 доларів США.

Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 03.04.2014 у справі № 490/14609/13-ц (провадження 2/490/1120/2014) з ОСОБА_1 на користь АТ «УКРСОЦБАНК» стягнуто кредитну заборгованість в розмірі 121 357,57 грн., з якої: сума заборгованості за кредитом -74 118 грн. 29 коп., сума заборгованості за відсотками - 43 686 грн. 62 коп., розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту -1322 грн. 03 коп., розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 2230 грн. 63 коп.

Таким чином, Банк скористався своїм правом на дострокове стягнення всієї суми кредиту в судовому порядку.

Як стверджує позивач, у вересні 2021 року їй стало відомо про відкриття провадження у справі №490/1149/20 за позовом АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, з матеріалів даної справи вона дізналася, що право власності на предмет іпотеки зареєстровано за АТ «Альфа-Банк» в порядку ст.37 Закону країни «Про іпотеку», при цьому будь-яких письмових повідомлень про звернення стягнення на предмет іпотеки від відповідача на адресу ОСОБА_1 не надходили, оцінка предмета іпотеки не проводилась.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.09.2021 право власності на квартиру кв. АДРЕСА_1 зареєстроване за АТ «Альфа-Банк».

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно по об`єкту нерухомого майна з реєстраційним номером 101 (квартира, об`єкт житлової нерухомості, адреса: АДРЕСА_2 ), 07.02.2020 року державним реєстратором Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Прасоловою Л.М. прийнято рішення про державну реєстрацію права власнсті на вказану квратиру за АТ "Альфа-Банк" на підставі передавального акту б/н від 11.10.2019 року видавник АТ "Альфа-Банк/АТ "Укрсоцбанк".

Так, згідно Рішення № 5/2019 від 15.10.2019 року АТ "Укрсоцбанк" - припинено АТ "Укрсоцбанк"шляхом приєднання до АТ "Альфа-Банк" , затверджено Передавальний Акт.

Згідно статату АТ "Альфа-Банк" він є правонаступником усіх прав і обов`язків АТ "Укрсоцбанк"

На підставі передавального акта від 15 жовтня 2019 року внаслідок реорганізації шляхом приєднання правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» стало АТ «Альфа-банк».

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.06.2019 новим власником спірної квартири є акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК», рішення про державну реєстрацію , індексний номер 47160465 від 03.06.2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Енерго» Лубінською О.М. на підставі повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договру та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням серія та номер К/И/УСБ/Б від 05.03.2019 року, видавник АТ "Укрсоцбанк", іпотечний договір № 253 від 06.06.2006 року.

Відповідно до п. 4.5 вищезазначеного іпотечного договру, іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або шляхом передачі іпотекодержателю права власнсоті на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобюов`язань в порядку ст. 37 ЗУ "Про іпотеку" тощо.

Відповідно до п.6.2 вказаного договору, всі повідомлення за цим договром будутиь вважатися зробленими належним чином у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`ром, телеграфом або вручені особисто за зазначеними адресами сторін.Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особситого вручення або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача.

05.03.2019 року Банком складено на адресу ОСОБА_1 повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, згідно якого зазначено, що АТ "Укрсоцбанк" має право вимоги заборгованості за Договором кредиту від 06.06.2006 року, згідно якого являється іпотекодержателем нерухомого майна ( вказаної квартири) - вимагають сплатити борг за кредитним договром, розмір якого станом на 01.03.2019 року складає 23 847,38 доларів США, з яких 9 272,90 доларів США простроченої заборгованості, 14 574,48 доларів США простроченої заборгованості по нарахованим відсоткам.Попереджено , що в разі невикнання цієї вимоги протягом 30-денного строку АТ "Укрсоцбанк" має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку , предбаченому ст. 37 ЗУ "Про іпотеку".

Як вбачається з матеріалів реєстраційної справи щодо вказаного об`єкта нерухомості, реєстраційний номер майна 101, до заяви про державну реєстрації прав та їх обтяжень , подану представником Банку 30.05.2019 року, додано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення на ім`я ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_2 з відміткою поштового відділення від 20.03.2019 року - про повернення на адресу відправника АТ "Укрсоцбанк" "за закінченням встановленого терміну зберігання".

Опису вкладення до вказаного рекомендованого листа- в справі немає, представник відповідача також таких доказів суду не надав.

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

За правилами статей 12, 81ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12ЦПК України).

За змістом статті 13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 89ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Як на підставу задоволення своїх вимог позивачка посилається на те, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого здійснено перереєстрацію права власності за АТ "Укрсоцбанк" є незаконним, оскільки відповідач не вправі був звертати стягнення на предмет іпотеки без її нанелжного повідомлення про намір звернути стягнення, а також на те, що іншого майна вона не має, використовує спірну квартиру для постійного проживання що суперечить Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено зміст договору, який становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону № 898-IV іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону № 898-IV).

За приписами частини першої статті 35 Закону № 898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону № 898-IV (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон № 800-VI) норми статті 37 Закону № 898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Приписами статті 36 Закону № 898-IV (у редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону № 898-IV її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), який набрав чинності на момент прийняття оскаржуваного рішення, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Із наведеного слідує, що обов`язковою умовою при вирішенні питання перереєстрації права власності на іпотечне майно є наявність доказів отримання іпотекодавцем письмової вимоги та дотримання строку, зазначеного в ньому.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 28.11.2018 у справі № 759/6976/16-ц, від 12.12.2018 у справі № 199/1276/17, від 11.04.2018 у справі № 554/14813/15-ц, від 20.03.2019 у справі № 306/2053/16-ц, у яких зазначено, що у разі відсутності у матеріалах справи відомостей про отримання боржником письмової вимоги від іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, інформації про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, оскільки ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна, вважається, що при реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем було порушено вимоги закону. Позасудова передача предмета іпотеки у власність іпотекодержателя здійснюється лише у добровільному порядку за згодою сторін. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19) та 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20).

За такого, у даній справі судом установлено, що банком на адресу іпотекодавця було направлено повідомлення-вимогу від 05.03.2019 року про обов`язок сплатити заборгованість за кредитним договором та попереджено про наслідки невиконання. Проте у справі відсутні докази вручення повідомлення-вимоги боржниці. Відповідно до матеріалів справи поштове відправлення повернулося без вручення адресату за сплином строку зберігання, що було перешкодою у вчиненні державним реєстратором оспорюваних реєстраційних дій.

Такий висновок суду узгоджується з позицією, виклдаеною у Постанові від 26 липня 2023 року у справі № 759/5454/19 (провадження № 14-81цс22) Великої Палати Верховного Суду у аналогійчній справі, де зазначено, що доводи Банку про необов`язковість особистого вручення повідомлення-вимоги боржнику з посиланням на пункт 6.2 іпотечного договору не можна вважати обґрунтованими, оскільки така домовленість сторін не спростовує обов`язку реєстратора перед здійсненням відповідних процедур отримати документ, що підтверджує факт отримання іпотекодавцем (боржником) письмової вимоги іпотекодержателя.

Також як викладено у Постанові від 26 липня 2023 року у справі № 759/5454/19 (провадження № 14-81цс22) Великої Палати Верховного Суду, щодо застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до спірних правовідносин.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон № 1304-VII, підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону № 898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 898-IV).

Отже, Закон № 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження.

Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновком апеляційного суду, що квартира, загальною площею 94,80 кв. м, яка використовується як місце постійного проживання позивачем, не може бути примусово стягнута (шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно) на підставі дії Закону № 1304-VII, у тому числі шляхом реєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк» як забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору від 24 квітня 2008 року, укладеного в іноземній валюті.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що оскільки іпотечна квартира є площею 53,5 кв.м., яка використовується як місце постійного проживання позивачкою і у її власнсоті немає іншого житла, не могла бути примусово стягнута (шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно) на підставі дії Закону № 1304-VII, у тому числі шляхом реєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк» як забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору від 06.06.2006 року, укладеного в іноземній валюті.

Таким чином, у державного реєстратора Лубінської О.М. КП "Енерго" були наявні правові підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за АТ «Укрсоцбанк».

Крім того, суд враховує, що загальний розмір вимог , вказаний у іпотечному повідомленні , становить 640 520 ,71 грн, з яких 14 574,48 доарів США (еквівалент 391 458,56 грн) становять відсотки за кредитом- в той час, як рішенням суду 03 квітня 2014 року , яким достроково стягнуто весь розмір заборгованості за кредитом, встановлена та стягнута сума заборгованості за відсотками - 5465,61 доларів США (що складає еквівалент за курсом НБУ - 43 686 грн. 62 коп.).

Крім того, рішенням суду заборгованість стягнута у національній валюті України- гривні. Отже, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСоцбанк» рішенням суду від 03 квітня 2014 року були задоволені повністю, а тому з моменту пред`явлення вимоги про дострокове погашення всієї суми заборгованості, кредитний договір припинив свою дію, а відповідач втратив можливість нарахування та стягнення з позичальника ОСОБА_1 відостків за користування кредитними окштами згідно умов договру.

Отже, з того моменту, коли основний (кредитний) договір припинив свою дію, іпотека згідно іпотечного договору могла зберігатись виключно щодо невиконаного позичальником основного зобов`язання, а тому твердження банку про наявність боргу у вигляді нарахованого основного боргу, пені тощо є необґрунтованими, оскільки дія кредитного договору припинилась, а банк міг лише застосувати своє право, передбачене ч. 2 ст. 625 ЦПК.

Крім того, кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, отже боржником має бути сплачено таку заборгованість у повному обсязі, а Банк не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання. Проте протягом більше п`яти років Банк таким своїм правом мне скористався.

Так, як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже банк безпідставно нарахував ОСОБА_1 вищевказану заборгованість за відсотками у майже 14 500 доларів США після зміни ним строку виконання зобов`язань за кредитним договором та стягнення достроково усієї суми заборгованості з позичальника за кредитниим зобовязаннями, тому вказана сума не може бути стягнута на користь кредитодавця.

У вказаній вище справі № 490/14609/13-ц, банк як кредитор відповідно до статей 6, 627 ЦК України, реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, визначивши заборгованість у валюті - гривні України. Рішенням суду стягнуто вказану заборгованість, рішення набрало законної сили .

Кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, а боржником сплачено таку заборгованість у повному обсязі, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.

Зазначені висновки узгоджуються з висновками про застосування норм права, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18).

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Після внесення Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» змін до статті 36 Закону України «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 61 Постанови Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25.12.2015 року № 1127, який набрав чинності на момент прийняття оскаржуваного рішення державного реєстратора, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Згідно з умовами іпотечного договору та відповідно до вказаних вище норм матеріального права підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю та боржнику (позичальнику) письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором.

Відповідачем не надано на адресу суду жодних доказів на підтвердження того, чи був належним чином повідомлений іпотекодатель про рішення Банку про намір звернути в позасудовому порядку стягнення на предмет іпотеки. Адже сума заборгованості за кредитним договором була встановлена судовим рішенням станом на 2013 рік, остаточно рішення суду набуло законної сили в травні 2014 року, проте протягом 5 років іпотекодержатель не вживав дій щодо звернення стягнення на іпотечне майно. Також, Банк мав розуміти, що визначена у повідомленні сума заборгованості не відповідає сумі заборгованості, яка була визначена самим банком на час дострокового стягнення заборгованості в повному обсязі станом на 2013 рік - отже сума заборгованості не була безспірною.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зазначено, що належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

До того ж, під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Судом встановлено, що спірна квартира була придбана не за кредитні кошти і належала ОСОБА_1 на праві власності ще до укладення іпотечного договору від 06.06.2006 року.

З огляду на викладене, квартира, яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за Банком як забезпечення виконання умов кредитного договору від 06.06.2006 року, укладеного в іноземній валюті.

Аналогічні висновки викладені у Постанові ВС від 03 лютого 2022 року, справа № 295/8285/19-ц (провадження № 61-15579св21).

Поряд із тим, суд враховує наступний правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 20.08.2020 року в справі № 916/2464/19.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року в справі № 338/180/17, від 11.09.2018 року в справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 року в справі № 569/17272/15-ц.

За змістом пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. У частині другій статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній до 16.01.2020 року, яка діяла на час прийняття оскарженого рішення державного реєстратора) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування.

Зокрема, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Однак, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16.01.2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Враховуючи заявлені вимоги позову, суд задовольняє позов щодо скасування зазначених рішень державного реєстратора .

Такий висновок відповідає висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20).

На підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави , оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з вказаним позовом, витрати зі сплати судового збору в сумі 1816 грн. за дві вимоги немайнового характеру.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи ("Проніна проти України", заява № 63566/00, від 18 липня 2006 року).

Керуючись Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 10, 12, 13, 18, 76-82, 89, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов - задовольнити .

Скасувати рішення державного реєстратора КП «Енерго» Миколаївської області Лубінської О.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 47160465 від 03.06.2019 року про реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» на цілу квартиру АДРЕСА_1 , яке виникло на підстав повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та аналювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням серія та номер : К/И/УСБ/Б виданий 05.03.2019 р., видавник АТ «Укрсоцбанк»; іпотечний договір серія та номер 253, виданий 06.06.2006 р., видавник: нотаріус ММНО Миколаївської області Горбуров К.Є. номер запису про право власності 31822457.

Скасувати рішення державного реєстратора відділу державної реєстрації виконавчого комітету Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Прасолової Л.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 51015534 від 07.02.2020 р. про реєстрацію права власності за АТ «Альфа Банк» на цілу квартиру АДРЕСА_1 , яке виникло на підставі передавального акту, серія та номер: б/н, виданого 11.10.2019 р., видавник АТ «Альфа Банк»/АТ «Укрсоцбанк»; протокол, серія та номер: 4/2019, виданий 15.10.2019 р., видавник АТ «Альфа Банк»; рішення, серія та номер: 5/2019, виданий 15.10.2019 р., видавник АТ «Укрсоцбанк»; рішення, серія та номер: 4/2019, виданий 11.10.2019 р., видавник АТ «Урсоцбанк»; номер запису про право власності: 35374703.

Стягнути з Акціонерного товариства "СЕНС БАНК" () на користь держави 1816 грн судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 26 січня 2024 року.

СУДДЯ О.А. ГУДЕНКО