ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 521/20001/20

провадження № 61-6872св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , на постанову Одеського апеляційного суду від 22 березня 2023 року у складі колегії суддів: Громіка Р. Д., Драгомерецького М. М., Сегеди С. М.,

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 грудня 2009 року.

За час шлюбу у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач за професією моряк, працює на суднах іноземних компаній за контрактом на посаді другого механіка.

Останній раз відповідач перебував в рейсі в період з 25листопада 2019 року по 27 серпня 2020 року.

Відповідач має відкриті рахунки у ПАТ «МТБ Банк», на які отримує заробітну плату.

З урахуванням збільшених позовних вимог, позивач просила в порядку поділу спільного майна подружжя виділити у власність ОСОБА_1 1/2 частку грошових коштів, що знаходяться на рахунках у ПАТ «МТБ БАНК», відкритих на ім`я ОСОБА_2 , стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 27 500,00 дол. США, що еквівалентно 766 411, 50 грн станом на 25 березня 2021 року згідно офіційного курсу НБУ.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

спільні кошти подружжя у сумі 55 000 дол. США, які знаходились на вкладному рахунку відповідача, згідно заяв про приєднання/Договору банківського вкладу № 042/19212 від 03 вересня 2020 року у ПАТ «МТБ БАНК», на момент ухвалення рішення у натурі на рахунках відповідача немає;

згідно матеріалів справи, відповідач, перебуваючи у шлюбі з позивачем, ще до подачі позову, 13 жовтня 2020 року зняв кошти у розмірі 35 000 дол. США та 03 грудня 2020 року зняв кошти у розмірі 20 000 дол. США, та використав їх на потреби сім`ї, тобто і на потреби ОСОБА_1 та їхньої спільної дитини;

у подружжя не було домовленості щодо порядку користування майном подружжя, відповідач керувався у своїх діях довірливими відносинами між ним та дружиною, з огляду на те, що він і раніше знімав кошти зі своїх рахунків та витрачав їх на користь родини за взаємною згодою з дружиною;

згідно з відзивом на позовну заяву, позивач ОСОБА_1 26 серпня 2020 року, перед прибуттям свого чоловіка ОСОБА_2 з рейсу 27 серпня 2020 року, зареєструвалась як ФОП, а в подальшому ОСОБА_2 03 грудня 2020 року зняв зі свого рахунку в ПАТ «МТБ БАНК» кошти для розвитку сімейного підприємництва. Таким чином, всі вказані в позові спірні кошти були використані на сімейні потреби.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 22 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року скасовано.

Ухвалено у справі нове судове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя виділено у власність ОСОБА_1 1/2 частку грошових коштів, що знаходились на рахунку ПАТ «МТБ Банк», відкритому на ім`я ОСОБА_2 , стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10 000 дол. США, що еквівалентно 365 686 грн станом на 22 березня 2023 року згідно з офіційним курсом НБУ.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:

відповідач не довів належними доказами те, що кошти, які він зняв з банківського рахунку під час шлюбу з позивачем, використані на потреби сім`ї, з урахуванням прав та інтересів позивача;

посилання відповідача на те, що 26 серпня 2020 року, перед прибуттям свого чоловіка ОСОБА_2 з рейсу 27 серпня 2020 року, позивач зареєструвала ФОП - тобто підприємництво, а в подальшому відповідач ОСОБА_2 07 грудня 2020 року зняв зі свого рахунку в ПАТ «МТБ БАНК» кошти для розвитку сімейного підприємництва, суд апеляційної інстанції відхилив, оскільки жодними належними та допустимими доказами не підтверджено передача/переказ коштів саме на рахунок ОСОБА_1 . Копія інструкції по переказу коштів в іноземній валюті на рахунок отримувача ОСОБА_1 ПАТ «МТБ Банк» (без дати) містить лише реквізити рахунків, за якими можливо здійснити переказ, та не підтверджує переказ таких коштів;

між реєстрацією ОСОБА_1 як ФОП (26 серпня 2020 року) та зняттям відповідачем грошей 03 грудня 2020 року минув значний проміжок часу, що не дає можливості встановити без належних та допустимих доказів причинно-наслідковий зв`язок між реєстрацією ФОП та наданням грошей для здійснення підприємницької діяльності;

з урахуванням того, що грошові кошти у розмірі 35 000 дол. США були зняті відповідачем 13 жовтня 2020 року під час проживання однією сім`єю, то поділу підлягають лише грошові кошти у розмірі 20 000 дол. США, які фактично знаходились на рахунку на дату подачі позову та суттєвого погіршення стосунків між подружжям. Позов було подано ОСОБА_1 02 грудня 2020 року, а гроші були зняті ОСОБА_2 на наступний день після звернення позивача до суду.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У травні 2023 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу за підписом представника ОСОБА_3 , у якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 22 березня 2023 року та залишити в силі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року, стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

суд апеляційної інстанції в своїй постанові застосував норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 335/373/15-ц (провадження № 61 -7863св 19);

позивач зазначає, що спірні грошові кошти не були втрачені в інтересах сім`ї та на її потреби без надання будь-яких належних доказів;

відповідач не вбачає підстав вважати, що він приховав від позивача будь-яке майно, крім того на час припинення шлюбних відносин грошові кошти вже були використані в інтересах сім`ї;

матеріалами справи також не підтверджується факт наявності коштів на рахунках відповідача на час припинення спільного проживання та ведення спільного господарства. Спільне проживання та ведення спільного господарства сторони припинили в січні 2021 року, але до цього часу знаходяться у шлюбі, разом виховують сина;

факт приховування відповідачем від ОСОБА_1 доходів не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційне ї інстанції;

доказів того, що відповідач використав заробітну плату не в інтересах сім`ї позивачем не надано. Крім того апеляційний суд не може визнавати право власності на майно яке відсутнє під час розгляду справи;

судом першої інстанції встановлено, що відповідач довідався про подачу ОСОБА_1 позову про поділ майна подружжя тільки 12 грудня 2020 року, коли отримав ухвалу про відкриття провадження у справі.

Аналіз змісту касаційної скарги свідчить про те, що судове рішення оскаржується лише в частині задоволення позовних вимог, тому в іншій частині не оскаржується на в касаційному порядку не переглядається.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 травня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Після усунення недоліків, ухвалою Верховного Суду від 19 червня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі № 521/20001/20, витребувано справу з суду першої інстанції, у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року відмовлено.

У липні 2023 року матеріали цивільної справи № 521/20001/20 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2024 року у задоволенні клопотання ОСОБА_2 , яке підписано представником ОСОБА_3 , про касаційний розгляд з повідомленням та за участю представника відповідача відмовлено, справу № 521/20001/20 призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 19 червня 2023 року зазначено, що касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 335/373/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 та у постанові Верховного Суду України від 03 червня 2015 року у справі № 6-38цс15 та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України).

Фактичні обставини

Суди встановили, що 26 грудня 2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб,

В шлюбі у сторін народилась дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_2 за професією моряк, періодично працює на суднах іноземних компаній за контрактом на посаді другого механіка. Останній раз він перебував у рейсі в період з 25 листопада 2019 року по 27 серпня 2020 року.

Відповідач користується послугами ПАТ «МТБ Банк». Відповідно до виписок, наданих ПАТ «МТБ БАНК» стосовно рахунків та рух коштів по ним (виписки по рахункам), на ім`я фізичної особи ОСОБА_2 внесено 03 вересня 2020 року 35 000 дол. США на вкладний рахунок згідно договору про приєднання/Договору банківського вкладу № 042/19213 від 03 вересня 2020 року та зарахування 20 000 дол. США на вкладний рахунок відповідача згідно заяв про приєднання/Договору банківського вкладу № 042/19212 від 03 вересня 2020 року. 13 жовтня 2020 року відповідачем було знято з рахунку 35 000 дол. США та 03 грудня 2020 року - 20 000 дол. США;

у позивача та відповідача не було домовленості щодо порядку користування майном подружжя.

Позиція Верховного Суду

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частини третя та четверта статті 368 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2020 року у справа № 335/373/15-ц (провадження № 61-7863св19), на яку посилається відповідач у касаційній скарзі, зазначено, що:

«у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

[...]

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України)».

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК України.

У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року у справі № 501/754/17 (провадження № 61-14717св19)).

У випадках поділу грошових сум (вкладів), внесених у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, при поділі таких коштів права банківських (фінансових) установ не зачіпаються. Ці вклади, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім`я з подружжя вони внесені, відповідно до статті 61 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 березня 2023 року у справі № 134/1975/20 (провадження № 61-9517ск22)).

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 січня 2024 року у справі № 755/12204/18 (провадження № 61-2401св21) зазначено, що «тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна чи майнових прав (зокрема, права вимоги, яке виникло на підставі договору позики), за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті чи оформлені. Як поділ спільного сумісного майна в натурі, так і визначення розміру часток кожного з них, може здійснюватися на підставі: договору подружжя; рішення суду при наявності спору між подружжям. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України) (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2023 року в справі № 648/3137/15-ц (провадження № 61-17560св21)). У справі, що переглядається: суди встановили, що 07 грудня 2009 року ОСОБА_2 передала ОСОБА_3 суму позики в розмірі 110 000 дол. США, заборгованість за цим договором позики стягнута рішенням суду з боржника на користь ОСОБА_2 в розмірі 528 808,88 грн, що еквівалентно 66 159 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 20 лютого 2013 року. Вказане зобов`язання виникло у період перебування сторін у шлюбі і ОСОБА_2 не спростувала презумпцію його спільності. Від реалізації майна боржника у виконавчому провадженні на прилюдних торгах від 02 січня 2018 року відповідач отримала 267 089,94 грн, тобто після розірвання шлюбу сторін; при задоволенні вимоги про визнання грошових коштів в сумі 110 000 доларів США, переданих 07 грудня 2009 року ОСОБА_2 в борг ОСОБА_3 , спільним майном подружжя суди не врахували, що до складу майна, що підлягає поділу, включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, у тому числі, яке знаходиться у третіх осіб; суди не врахували, що право вимоги, яке виникло на підставі договору позики, є подільним правом. За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть визначити, як буде здійснюватися спільне право вимоги, яке виникло на підставі договору позики, так і його поділ. За наявності спору, поділ права вимоги, яке виникло на підставі договору позики, здійснюється судом. В СК України є прогалина та відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки для випадку, коли здійснюється судом поділ права вимоги, яке виникло на підставі договору позики. Подібною нормою є частина перша статті 71 СК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону. Тому суд при поділі права вимоги, яке виникло на підставі договору позики, в тому числі й того, заборгованість за яким стягнена рішенням суду на користь іншого з подружжя, може визнати за іншим з подружжя частки в спільному праві вимоги; за обставин цієї справи та відповідно до мети вирішення спору про поділ майна подружжя, можливий поділ саме права вимоги, яке виникло на підставі договору позики від 07 грудня 2009 року, заборгованість за яким стягнена рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2013 року у справі № 1007/2682/12 на користь ОСОБА_2 , та відповідно, визнання за позивачем права на частки в такому праві».

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21)).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається,

суди встановили, що з 26 грудня 2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі;

відповідач користується послугами ПАТ «МТБ Банк». Відповідно до виписок, наданих ПАТ «МТБ БАНК» стосовно рахунків та рух коштів по ним (виписки по рахункам), на ім`я фізичної особи ОСОБА_2 внесено 03 вересня 2020 року 35 000 дол. США на вкладний рахунок згідно договору про приєднання/Договору банківського вкладу № 042/19213 від 03 вересня 2020 року та зарахування 20 000 дол. США на вкладний рахунок відповідача згідно заяв про приєднання/Договору банківського вкладу № 042/19212 від 03 вересня 2020 року. 13 жовтня 2020 року відповідачем було знято з рахунку 35 000 дол. США та 03 грудня 2020 року - 20 000 дол. США;

враховуючи, що спірні грошові кошти відповідач зняв з рахунку у період перебування у шлюбіз відповідачем, позивач не спростувала, що вони були використані ним в інтересах сім`ї, не довела використання відповідачем спірних коштів в особистих цілях та його обов`язок компенсувати витрачені кошти позивачу.

Суд апеляційної інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, належним чином не мотивував спростування висновків суду першої інстанції та зробив помилковий висновок про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Натомість суд першої інстанції зробив вірний висновок про відмову в задоволенні позову в оскарженій частині, але помилився щодо мотивів такої відмови.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що постанова суду апеляційної інстанції в оскарженій частині прийнята з порушенням норм матеріального права, з урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу належить задовольнити, постанову суду апеляційної інстанції в оскарженій частині скасувати, рішення суду першої інстанції відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення грошових коштів в сумі 10 000 дол. США змінити, викласти його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції.

При подачі касаційної скарги ОСОБА_2 сплатив судовий збір у розмірі 7 313,72 грн.

Оскільки касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, постанова суду апеляційної інстанцій підлягає скасуванню, з ОСОБА_1 слід стягнути на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 7 313,72 грн.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 413, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного суду від 22 березня 2023 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя шляхом стягнення грошових коштів в сумі 10 000 дол. США скасувати, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року в частині відмови в задоволенні зазначених позовних вимог змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 7 313,72 грн.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції постанова Одеського апеляційного суду від 22 березня 2023 року в скасованій частині втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук