Справа № 392/2119/23
Провадження № 2/392/207/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Бадердінової А.В., секретар судового засідання Постолюк А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Мала Виска Кіровоградської області цивільну справу №392/2119/23 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо - збагачувальний комбінат» про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ДП «Схід ГЗК» в якому просив стягнути з ДП «Схід ГЗК» на його користь заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 40320,02 грн., з яких: 10724,79 грн. заробітна плата за липень 2022 року; 9800,83 грн. заробітна плата за серпень 2022 року; 11313,77 грн. - заробітна плата за вересень 2022 року; 8150,35 грн. - заробітна плата за жовтень 2022 року; 330,28 грн. компенсація за невикористану відпустку; а також 574343,40 грн. середній заробіток за час затримки при звільненні та 10000,00 відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позову зазначив, що 26.10.2022 року наказом №273 о/с був звільнений з займаної посади за власним бажанням на підставі 38 КЗпП України, бухгалтерії підприємства було доручено виплатити належні йому при звільненні кошти. Однак, в порушення вимог ст.116 КЗпП України, при звільненні розрахунку з ним проведено не було, в результаті чого утворилася заборгованість. Станом на 31.10.2023 року заборгованість по заробітній платі складає 40320,02 грн. Посилаючись на ч.1 ст. 117 КЗпП України просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі при звільненні у розмірі 57434,40 грн.

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 12.12.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 01.02.2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди - залишено без розгляду.

У відзиві відповідач визнав позовні вимоги в частині заборгованості по заробітній платі. На обґрунтування такої позиції представник відповідача зазначила, що позивач дійсно працював на Новокостянтинівській шахті ДП «Схід ГЗК» слюсарем сантехніком та був звільнений 26.10.2022 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.

Станом на 27.12.2023 за підприємством відносно ОСОБА_1 рахується заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 40320,02 грн. Зазначила, що 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан, який не одноразово було продовжено. У зв`язку з цим, ДП «Схід ГЗК» тривалий час, починаючи з 01.03.2022 року перебувало у вимушеному тимчасовому простої, що підтверджується наказом Новокостянтинівської шахти «Про виведення працівників в тимчасовий простій».

На час введення воєнного стану підприємство мало фінансові трудності та опинилося у скрутній фінансовоекономічній кризі, що зумовило нестабільне державне (бюджетне) фінансування та затримки у взаєморозрахунках підприємствами, установами організаціями, а також із працівниками підприємства. Щодо стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, зазначила, що така вимога є необґрунтованою та такою, яка не відповідає вимогам чинного законодавства.

Позивач ОСОБА_1 подав заяву, зареєстровану судом 01.02.2024 року за вх. №1198, про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середній заробіток при звільненні просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ДП «СхідГЗК» - адвокат Наконечна О.І. подала заяву, зареєстровану судом 01.02.2024 року за вх.№1196, в якій просила проводити розгляд справи у відсутність представника ДП «Схід ГЗК». При розгляді справи просила врахувати позицію викладену у відзиві на позовну заяву.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зваживши доводи, викладені в позовній заяві та відзиві, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Суд у межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 з 08.10.2019 по 26.10.2022 року прийнятий на роботу слюсарем сантехніком на Новокостянтинівську шахту ДП «Схід ГЗК», та звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію ст.38 КЗпП України, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці позивача ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 30 листопада 1982 року (а.с.8).

Відповідно до довідки державного підприємства «Східний гірничо - збагачувальний комбінат» Новокостантинівська шахта від 02.11.2023 року №17-02/2009, станом на 31.10.2023 року, за підприємством рахується заборгованість з виплати заробітної плати ОСОБА_1 в сумі 40320,02 грн, в тому числі за липень 2022 року 10724,79 грн; серпень 2022 року 9800,83 грн, вересень 2022 року 11313,77 грн, жовтень 2022 року 8150,35 грн. компенсація за невикористану відпустку 330,28 грн. (а.с.6).

Крім того, судом досліджено копію наказу від 26.10.2023 року №271 відповідно до якого ОСОБА_1 , таб. №44294 слюсаря-сантехніка 5 розряду дільниці Енерго - механічного забезпечення, 26.10.2022 року звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, ст.38 КЗпП України, та наказано бухгалтерії провести із ОСОБА_1 розрахунок згідно ст. 116 КЗпП України, з врахуванням компенсації за невикористану відпустку в кількості 1 календарного дня (а.с.7).

Відповідно до довідки виданої державним підприємством «Східний гірничо - збагачувальний комбінат» Новокостантинівська шахта, вбачається, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 616,82 грн, середньомісячна заробітна плата складає 13261,63 грн.

Судом з`ясовано, що між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості із заробітної плати при звільненні та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який регулюється положеннями Кодексу законів про працю України (КЗпП).

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч. 1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Крім того, надання працівнику щорічної оплачуваної відпустки визначено статтею 45 Конституції України і реалізує його право на відпочинок.

Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Відповідно до статті 83 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Аналогічне положення міститься в статті 24 Закону України «Про відпустки».

Законодавством не передбачено терміну давності, після якого працівник втрачає право на щорічні відпустки, воно не містить заборони надавати щорічні відпустки у разі їх невикористання.

Компенсація невикористаної відпустки грошовими коштами проводиться при звільненні працівника за умови, що станом на дату звільнення він не реалізував право на використання такої відпустки.

Таким чином, обов`язок по виплаті компенсації за невикористану відпустку при звільненні працівника покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про виплату такої компенсації.

Виходячи з сукупного аналізу положень статті 24 Закону України «Про відпустки» вiд 22 лютого 2008 р. № 33/13/116-08 та статтей 47, 83 Кодексу законів про працю України, грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку відноситься до сум, які належать працівникові при звільненні, в розумінні статті 116 Кодексу законів про працю України, та підлягає виплаті разом з іншими сумами в день його звільнення.

Як вбачається з довідки, виданої Новокостянтинівською шахтою ДП "Схід ГЗК" від 02.11.2023 року №17-02/2009 за підприємством рахується заборгованість з виплати ОСОБА_1 заробітної платі та компенсації за невикористану відпустку у розмірі 40320,02 грн.

Таким чином, суд вважає, що уповноважений орган надаючи довідку ОСОБА_1 визнав право позивача заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористаний день відпустки.

Відповідно до статті 117 КЗпПУ країни у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Окрім зазначеного судом відзначається, що згідно з правовим висновком Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (Постанова Верховного Суду України від 03.07.2013 у справі № 6-60цс133), - відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Таким чином, суд констатує наявність вини роботодавця - відповідача ДП «Схід ГЗК» у невиплаті належних звільненому працівникові - позивачу ОСОБА_1 у день його звільнення коштів у розмірі 40320,02 грн (яка складається із: заборгованості з виплати заробітної плати 10724,79 грн за липень 2022 року; 9800,83 грн. за серпень 2022 року; 11313,77 грн. - за вересень 2022 року; 8150,35 грн. - за жовтень 2022 року та 330, 28 грн. компенсація за невикористану відпустку), що свідчить про наявність у відповідача обов`язку по виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку за шість місяців.

Здійснення розрахунків середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, з наступними змінами (далі - Порядок).

Так, абз. 3 п. 2 Порядку встановлено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

За змістом абз. 2 п. 3 Порядку суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.

Відповідно до абз. 1 п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки виданої Новокостнятинівською шахтою ДП «Схід ГЗК», середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 616,82 грн. виходячи із розрахунку: 13261,63 грн (заробітна плата за останні два календарні місяці роботи, що передували місяцю, в якому позивача було звільнено з урахуванням податків та зборів) / 22 (кількість фактично відпрацьованих робочих днів у зазначений період).

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно роз`яснень пленуму Верховного Суду України наведених у п. 6 постанови № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне навести наступний розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за 6 місяців: кількість робочих днів з липня 2022 року по грудень 2022 року становить 130 робочих днів, сума середнього заробітку позивача за затримку розрахунку при звільненні складає 80186,60 грн (липень 2022 року - 21 дні, серпень 2022 року - 23 днів, вересень 2022 року 22 дні, жовтень 2022 року 21 дні, листопад 2022 року 22 дні, грудень 2022 року 21 день), з урахуванням розміру середньоденної заробітної плати 616,82 грн, розмір середнього заробітку за вказаний період становить 80186,60 грн. (130 робочих днів х 616,82 грн = 80186,60 грн).

Разом з тим, відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, відтак суд приймає розрахунок позивача щодо середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме 180 календарних днів, який становить: 57434,40 грн. (із розрахунку середньоденна заробітна плата за час затримки розрахунку при звільнені 319,08х180), на підставі чого, вказана сума підлягає стягненню з відповідача.

Аналіз зазначених правових норм (ст.ст.116, 117 КЗпП України) дає підстави для висновку про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

При цьому, судом відзначається, що відшкодування, яке сплачується за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України не відповідає ознакам заробітної плати, оскільки виплачується не за виконану роботу, а за затримку розрахунків при звільненні, тому відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, хоча і розраховується, виходячи з середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою.

Посилання представника відповідача на те, що на території України введено воєнний стан, у зв`язку з чим, ДП «Схід ГЗК» тривалий час перебувало у вимушеному простої, має фінансові труднощі, а рахунки підприємства арештовані, що призвело до обмеженого доступу їх використання, суд не враховує, як правову підставу для відмови в задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Частиною третьою статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці , якщо доведе, що порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Отже, законодавець пов`язує звільнення від відповідальності роботодавця за умови доведення останнім, що таке порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або інших обставин непереборної сили.

Відтак, відповідач, як роботодавець не довів суду, зокрема не надав належних доказів, що саме ці обставини стали перешкодою для своєчасного розрахунку роботодавця з працівником-позивачем ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення, суд вирішує питання зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

При вирішенні судом питання про судові витрати у справі, згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», якою закріплені ставки судового збору, за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за дві вимоги майнового характеру у розмірі 2147, 20 грн. (за одну вимогу майнового характеру - 1 % від ціни позову, але не менше 1073,60 грн.).

Керуючись ст. 141, 259, 264-265, 268, 354, 430 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити.

Стягнути із Державного підприємства «Східний гірничо - збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 40320,02 грн, яка визначена без урахування утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів.

Стягнути із Державного підприємства «Східний гірничо - збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 57434,40 грн, який визначений без урахування утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів.

Стягнути із Державного підприємства «Східний гірничо - збагачувальний комбінат» в дохід держави судовий збір в розмірі 2147, 20 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місяць з присудженої заборгованості по заробітній платі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Учасники справи:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: Державне підприємство «Східний гірничо - збагачувальний комбінат», , місцезнаходження: вул. Горького, 2, м. Жовті Води, Дніпропетровської області, 52210.

Суддя Альона Володимирівна Бадердінова