УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року

м. Київ

справа № 398/1140/22

провадження № 61-138ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Русинчука М. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 червня 2023 року у складі судді Нероди Л.М. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 16 листопада 2023 року у складі колегії суддів: Письменного О. А., Дуковського О. Л., Дьомич Л. М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 . Після смерті батька відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку кадастровий номер №:02:000:0245, та 1/4 частки земельних ділянок за кадастровими № :02:000:5007 та № :02:000:0246, які розташовані на території Шарівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області. Він є єдиним спадкоємцем першої черги. Заповіт його батько за життя не складав. У зв`язку з тим, що він перебував на роботі у Польщі, спілкувався з батьком засобами телефонного зв`язку, про свою хворобу батько йому не повідомляв. Дізнавшись про його смерть, він не мав можливості приїхати до України на похорон через обов`язок перед роботодавцем, а на час запланованої поїздки до України для особистої подачі заяви про прийняття спадщини, було оголошено карантин, включаючи Польщу та Україну. 31 березня 2020 року він звернувся до польського нотаріуса за місцем проживання, щоб подати заяву про вступ у спадщину у встановлений законодавством шестимісячний строк. Після оформлення заяви наступного дня відправив дану заяву рекомендованим листом, однак яка була повернуто назад без вручення.

Після смерті батька спадщина була прийнята його дядьком ОСОБА_2 . Врегулювати даний спір з відповідачем позасудовим шляхом не вбачається можливим, оскільки повертати належне його батькові майно останній добровільно не бажає.

Позивач просив суд:

визначити йому додатковий строк в два місяці для подання заяви про прийняття спадщини за законом після померлого ОСОБА_3 ;

скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Щербиною В. М., зареєстрованого в реєстрі № 246, спадкова справа № 8/2020.

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 червня 2023 року, залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 16 листопада 2023 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення судів мотивовані тим, що наведені позивачем причини не подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 у передбачений законом строк не можна вважати поважними. Зокрема, позивач є спадкоємцем першої черги, на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, тому мав подати заяву про прийняття спадщини. Відповідач не був позбавлений можливості в строк встановлений для прийняття спадщини подати заяву про прийняття спадщини консулу.З огляду на положення Порядку вчинення нотаріальних дій, позивач також не був позбавлений можливості протягом шестимісячного строку після смерті батька подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, у тому числі шляхом її направлення засобами поштового зв`язку, з подальшим дооформленням належним чином (із засвідченням справжності підпису) або особистим прибуттям до нотаріуса. Тому доводи позивача про те, що у зв`язку із віддаленістю місця проживання та необхідністю дотримання карантинних обмежень йому було створено непереборні перешкоди своєчасно подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті батька, є безпідставними.

Апеляційний суд врахував, що лише якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Водночас необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, Верховного Суду у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22.Правозастосовна практика Верховного Суду у подібних правовідносинах є усталеною.

28 грудня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржені судові рішення за його позовом про визначення додаткового строку на прийняття спадщинита ухвалити нове судове рішення, яким його задовольнити повністю.

Підставою, на якій подається касаційна скарга, скаржник зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, оскільки судом апеляційної інстанції було застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеногоу постановах Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі №450/1383/18, від 20 вересня 2021 року у справі № 206/3473/20, від 12 жовтня 2021 року у справі № 953/8112/20, від 28 лютого 2018 року у справі № 318/1037/15-ц, від 21 жовтня 2019 року у справі № 662/1724/18, від 24 січня 2020 року у справі № 192/1663/17, від 17 жовтня 2018 року у справі

№ 681/203/17-ц та у постановах Верховного Суду України: від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не було надано належної оцінки наданим ним доказів, не були визнані поважними та прийняті до уваги непереборні перешкоди - перебування позивача поза межами України та початок карантинних обмежень, які співпали між собою та завадили йому своєчасно подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті батька. Жоден із доводів позивача не було ураховано при ухваленні судових рішень. Він планував у березні 2020 року повернутися в Україну та особисто подати заяву про прийняття спадщини після смерті батька, однак не зміг вчасно повернутися через запровадження карантинних обмежень. Крім того, після початку короновірусних обмежень в Польщі усі дипломатичні та консульські установи також не працювали. Повернутися до України він не міг з об'єктивних причин - фізично не потратив до евакуаційних потягів 20 березня 2020 року. Тому у нього існували перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини. Наведені причини пропуску строку звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька є об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для прийняття спадщини.

Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини, а інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 .

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину виданого 17 червня 2020 року, спадкоємцем майна померлого ОСОБА_3 , а саме земельної ділянки, розташованої на території Шарівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, кадастровий номер :02:000:0245, загальною площею 6,9327 гектарів, переданої для ведення особистого селянського господарства, що належала спадкодавцю на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії РЗ № 430245, виданого Олександрійською райдержадміністрацією Кіровоградської області 30 серпня 2022 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 13835, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єктом нерухомого майна: 203, є його брат ОСОБА_2

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 . Спільно зі спадкодавцем не проживав. 30 квітня 2019 року виїхав до Польщі.

Нотаріальним актом, реєстр А № 1266/2020, який складено 31 березня 2020 року, польським нотаріусом Ельжбетою Славінською, посвідчено заяву ОСОБА_1 про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті його батька ОСОБА_3 .

Ця заява не була надана нотаріусу за місцем відкриття спадщини, а також позивачем не було надано доказів про звернення з заявою до нотаріальної контори або інших уповноважених осіб або по поверненню з Польщі.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).

У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі

№ 6-1320цс17 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року у справі № 459/2973/18 (провадження № 61-12504св21) зазначено, що «поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19). При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2023 року у справі № 345/4153/22 (провадження № 61-9356св23) зазначено, що:

«лише якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Водночас необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі

№ 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, Верховного Суду у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску визначеного частиною першою статті 1270 ЦК України строку для прийняття спадщини, ОСОБА_1 посилалась на проживання за межами України, запровадження карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби і пов`язані із цим обмеження. Суди, відмовляючи в позові, виходили з того, що за встановлених у справі обставин, наявність карантинних обмежень та віддаленість місця проживання позивачки не є поважними причинами пропуску встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини. Верховний Суд погоджується із такими висновками судів попередніх інстанцій. Підпунктом 2.1. пункту 2 та підпунктом 3.5. пункту 3 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (тут і далі в редакції на час відкриття спадщини після смерті НОМЕР_1 ), передбачено, що спадкова справа заводиться нотаріусом зокрема на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини. У випадку, якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Із урахуванням наведеного, доводи позивачки про те, що у зв`язку із віддаленістю місця проживання та необхідністю дотримання карантинних обмежень їй було створено непереборні перешкоди своєчасно подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті батька, є помилковими. З огляду на положення Порядку вчинення нотаріальних дій, позивачка не була позбавлена можливості протягом шестимісячного строку після смерті батька подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, у тому числі шляхом її направлення засобами поштового зв`язку, з подальшим дооформленням належним чином (із засвідченням справжності підпису) або особистим прибуттям до нотаріуса».

Суди встановили, що за обставин цієї справи позивач не був позбавлений можливості звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б вказували на поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, тобто пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Тому висновок судів про відмову у позові є обґрунтованим.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

Посилання заявника на висновки, викладені у постановах Верховного Суду та Верховного Суду України, є необґрунтованими, оскільки при вирішенні питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суди у наведених справах визначали наявність поважних причин в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції було застосовано норму права без урахування вказаних висновків,про неправильне застосування судами норм матеріального права та/або порушення норм процесуального права, які зводяться до переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, №21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїх постановах висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах) (пункт 5 частини другої статті 394 ЦПК України).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 червня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 16 листопада 2023 року у справі № 398/1140/22.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

Д. А. Гудима

М. М. Русинчук