УХВАЛА

14 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 572/975/23

провадження № 61-1453ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє ОСОБА_3 , на постанову Рівненського апеляційного суду від 09 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за прострочення виплати страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом

до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ)

про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за прострочення виплати страхового відшкодування.

Позов мотивований тим, що 21 червня 2020 року їхній син ОСОБА_4 , перебуваючи на платформі вантажного автомобіля «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , впав на проїзну частину дороги, отримавши тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Вантажний автомобіль

був зареєстрований за кордоном і щодо нього був виданий іноземний страховий сертифікат «Зелена картка». За фактом дорожньо-транспортної пригоди 21 червня 2020 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань

за № 0000351 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України. 20 серпня 2020 року та 09 вересня 2020 року на адресу МТСБУ представником позивачів надсилалися заяви про виплату страхового відшкодування із необхідними для прийняття рішення документами,

які передбачені статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Однак МТСБУ повідомило, що рішення про виплату страхового відшкодування буде прийнято після отримання відповідного рішення щодо результатів розгляду кримінальної справи за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди

і припинив строк вирішення питання. З таким рішенням позивачі не погодились, адже цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу

«Mercedes-Benz» в силу вимог статей 1166, 1187 ЦК України настає незалежно

від вини, тому рішення МТСБУ про припинення строків розгляду справи про виплату страхового відшкодування через відсутність постанови слідчого чи вироку суду є необґрунтованим та таким, що порушує право потерпілих на отримання страхового відшкодування. Також, на їхнє переконання, за порушення свого обов`язку із здійснення страхової виплати на МТСБУ слід покласти передбачену законодавством відповідальність за прострочення грошового зобов`язання.

У серпні 2023 року представником позивачів з огляду на здійснення МТСБУ страхової виплати зменшено позовні вимоги. Позивачі погодилися зі зміною ціни позову та відсутністю підстав для стягнення страхової виплати, однак вважали,

що за прострочення виконання зобов`язання на МТСБУ необхідно покласти відповідальність у виді штрафних санкцій.

Тому просили стягнути на свою з МТСБУ на свою користь 21 113,17 грн пені

з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, 2 117,05 грн - трьох відсотків річних, 12 980,85 грн - інфляційних втрат.

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 26 вересня

2023 року позов задоволено.

Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 36 211,07 грн, з яких: пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 21 113,17 грн, три відсотки річних у розмірі 2 117,05 грн, інфляційні втрати у розмірі 12 980,85 грн.

Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_2 36 211,07 грн, з яких: пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 21 113,17 грн, три відсотки річних у розмірі 2 117,05 грн, інфляційні втрати у розмірі 12 980,85 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області

від 18 жовтня 2023 року стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у зв`язку з розглядом справи на професійну правничу допомогу

в розмірі 10 000,00 грн. Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у зв`язку з розглядом справи на професійну правничу допомогу в розмірі

10 000,00 грн.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 09 січня 2029 року рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 26 вересня 2023 року скасовано. Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2

до МТСБУ про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат

за прострочення виплати страхового відшкодування.

23 січня 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких

діє ОСОБА_3 , засобами поштового зв`язку, звернулися до Верховного Суду

із касаційною скаргою на постанову Рівненського апеляційного суду від 09 січня 2029 рокув указаній справі, в якій представник заявників, посилаючись

на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Рівненського апеляційного суду від 09 січня 2029 року та залишити в силі рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 26 вересня 2023 року

і додаткове рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області

від 18 жовтня 2023 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За приписами пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах

з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року у справі

№ 3-88/2021(209/21, 47/22, 77/23, 188/23), зокрема визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України

Відповідно до частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах

про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується,

чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено, що з 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028,00 грн.

Ціна позову в цій справі становить 72 422,14 грн, що станом на 01 січня 2024 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн).

Касаційна скарга та додані до неї матеріали містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню.

Водночас у касаційній скарзі міститься посилання на те, що справа стосується питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та справа має виняткове значення для заявника.

Такі доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктами а, в пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки незгода заявників з оскаржуваним судовим рішенням в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Враховуючи, що ціна позову у цій справі становить 72 422,14 грн, доводи щодо виняткового значення справи для заявників не є достатньо обґрунтованими.

Оцінка судом «винятковості справи» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою,

що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи

для учасника можна оцінити тільки з урахуванням ним особистої оцінки справи. Тому особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у скарзі.

Верховний Суд звертає увагу, що фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики означає, що заявник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Разом із тим представник заявників у касаційній скарзі не обґрунтувала наявність актуальної правової проблеми, яка може бути вирішена за результатами касаційного перегляду справи.

Наведені представником заявників обставини, передбачені підпунктами

а, в пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки представником заявників не зазначено про неоднакове застосування касаційним судом (згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України саме його висновки, викладені в постановах, повинні враховуватися судами при виборі

і застосуванні норм права) одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах, що вказувало б на необхідність формування єдиної правозастосовчої практики. Також не обґрунтовано наявності актуальної правової проблеми у застосуванні норми права у подібних правовідносинах. Верховним Судом вже сформовано правозастосовчу практику в цій категорії справ.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема, малозначних справ; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, а також

не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно

до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено забезпечення права на апеляційний перегляд справи

та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Касаційний перегляд судових рішень є екстраординарним, тобто таким,

що не відбувається у кожній справі.

Зазначене узгоджується з Рекомендаціями № Я (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію

та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами

у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи,

яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia), №40160/12) наголосив на обмеженості доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду

не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (справа «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) [ВП], § 230, № 36760/06, ЄСПЛ 2012). Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод (далі - Конвенції) до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції» (Levages Prestations Services v. France), § 45; рішення у справі «Бруалья Гомес

де ла Торре проти Іспанії» (Brualla Gomez de la Torre v. Spain), §37; «Козліца проти Хорватії» (Kozlica v. Croatia), §32, від 02 листопада 2006 року, № 29182/03; «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia) §29, від 07 липня 2015 року, № 18499/08)).

Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості (рішення у справах «Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії», § 36; «Козліца проти Хорватії», § 33; «Булфрахт Лтд» проти Хорватії», § 34, «Добріч проти Сербії» (Dobric v. Serbia), «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia), № 2611/07 та §54, від 21 червня 2011 року, № 15276/07, «Йовановіч проти Сербії» (Jovanovic v. Serbia), §48, від 02 жовтня

2012 року, № 32299/08)).

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження)

у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав

для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє

у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано

на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржуване судове рішення ухвалене у справі з ціною позову,

що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і воно не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

З урахуванням наведеного не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє ОСОБА_3 , на постанову Рівненського апеляційного суду від 09 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2

до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за прострочення виплати страхового відшкодування відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особам, які подали касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська