УХВАЛА

19 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 646/758/20

провадження № 61-18697ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради, треті особи: Департамент реєстрації Харківської міської ради, ОСОБА_2 , про визнання права власності на житловий будинок,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради та Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради про визнання права власності.

Червонозаводський районний суд м. Харкова рішенням від 18 липня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив. Визнав за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 літ. А-1 з прибудовами а1, а2, а3, ґанком а4, загальною площею 74,2 м2, житловою площею 45,0 м2, складається з коридору I площею 5,0 м2, житлових кімнат літ. 1-2 житловою площею 8,3 м2, літ. 1-3 житловою площею 19,4 м2, літ. 1-4 житловою площею 9,3 м2, літ. 1-5 житловою площею 8,0 м2, передпокою 1-7 площею 9,9 м2, кухні 1-8 площею 6,8 м2, коридору 1-9 площею 3,3 м2, санвузла 1-10 площею 4,2 м2, та господарських будівель та споруд: гаража літ. Г, сараїв літ. Ж, К, М, навісів літ. Л, Н, П, огорож № 3, 7, 8, 9, колодязя № 6, вигрібної ями № 10, вимощення № 1, які розташовані на земельній ділянці площею 592,0 м2. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Харківський апеляційний суд постановою від 23 листопада 2023 року рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 липня 2023 року скасував, ухвалив нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовив. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

26 грудня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року у вказаній вище справі.

Верховний Суд ухвалою від 15 січня 2024 року касаційну скаргу залишив без руху та встановив заявникові строк для усунення її недоліків, а саме заявнику необхідно було надати відомості про наявність чи відсутність зареєстрованого електронного кабінету, а також докази сплати судового збору.

На адресу суду надійшли матеріали на виконання вимог ухвали.

Відповідно до вимог частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до приписів пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у справах про визнання права власності на майно визначається вартістю майна.

Ціна позову у цій справі становить 354 000,00 грн, тобто не перевищує суму двісті п`ятдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який станом на 01 січня 2023 року був встановлений у розмірі 2 684,00 грн (2 684,00 х 250 = 671 000,00).

Згідно зі змістом статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Для застосування приписів пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, на підставі яких можуть бути переглянуті в касаційному порядку судові рішення, ухвалені у малозначній справі, заявник посилається на те, що справа має для неї виняткове значення, оскільки ОСОБА_1 є особою похилого віку та результат розгляду позовних вимог прямо впливає на формування нею складу майбутньої спадщини та розподілу її між спадкоємцями.

Проте, такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки зводяться виключно до бажання добитися повторного розгляду справи та до переоцінки обставин у справі, які на її переконання прямо впливають на результат вирішення спору, водночас були предметом дослідження судів попередніх інстанцій. В той же час, суб`єктивне бачення особою способу застосування норми права та тлумачення чинного законодавства у власних інтересах не є безумовною підставою для відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, яка не перевищує суму двісті п`ятдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Інших виняткових підстав для перегляду судового рішення у справі з ціною позову меншою від розміру двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, колегія суддів під час вивчення касаційної скарги самостійно не встановила.

Отже, судове рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Конституційним принципом судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених законом.

Цьому конституційному принципові відповідає загальне правило пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України щодо того, що усі судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не підлягають касаційному оскарженню. Це означає, що рішення суду апеляційної інстанції у таких справах є остаточним і подальшому оскарженню не підлягає.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia), № 40160/12) наголосив на обмеженості доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (справа «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) [ВП], № 36760/06, § 230, ЄСПЛ 2012). Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і варто враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції» (Levages Prestations Services v. France), § 45; рішення у справі «Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії» (Brualla Gomez de la Torre v. Spain), § 37; та «Козліца проти Хорватії» (Kozlica v. Croatia), § 32, № 29182/03, від 02 листопада 2006 року; «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia) § 29, від 07 липня 2015 року, № 18499/08).

Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії», § 36; рішення у справі «Козліца проти Хорватії», § 33; рішення у справі «Булфрахт Лтд» проти Хорватії», § 34, «Добріч проти Сербії» (Dobric v. Serbia), «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. CROATIA), № 2611/07 та § 54, від 21 червня 2011 року, № 15276/07; та «Йовановіч проти Сербії» (Jovanovic v. Serbia), § 48, від 02 жовтня 2012 року, № 32299/08).

Саме національний верховний суд, якщо цього вимагає національне законодавство, повинен оцінювати те, чи досягнуто передбачений законодавством поріг ratione valoris для подання скарги саме до цього суду. Відповідно, в ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять до нього, верховний суд не може бути зв`язаний або обмежений помилками в оцінюванні зазначеного порогу, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього (рішення у справі «Добріч проти Сербії», § 54).

Також ЄСПЛ постановив ухвалу щодо неприйнятності заяви від 09 жовтня 2018 року, № 26293/18 у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine), у якій зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

ЄСПЛ у цьому рішенні зазначив, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій він також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій.

За змістом практики ЄСПЛ обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством порогу ratione valoris для скарг, що подаються на розгляд Верховного Суду, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.

Оскаржуване заявником судове рішення ухвалене у справі з ціною позову меншою від розміру двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не підлягає касаційному оскарженню, а тому у відкритті касаційного провадження у справі потрібно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради, треті особи: Департамент реєстрації Харківської міської ради, ОСОБА_2 , про визнання права власності на житловий будинок.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров