Справа № 513/1486/23
Провадження № 2/513/62/24
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2024 року Саратський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Миргород В.С.

при секретарі судового засідання Шевченко Є.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Сарата Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу №513/1486/23 за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Вельчевої Наталі Михайлівни до Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, суд -

В С Т А Н О В И В:

27 жовтня 2023 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Вельчеву Н.М. звернувся до Саратського районного суду Одеської області з позовом до Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування.

В позовній заяві посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Зоря Саратського району Одеської області помер його батько ОСОБА_3 . Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме: 1/52 частка земельної ділянки загальною площею 125,8313га, розташованої на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив НОМЕР_1 , призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належної ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №089485, виданого Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року на підставі розпорядження Саратської районної державної адміністрації від 22 грудня 2003 року №850/А 2003 на ім"я ОСОБА_2 ; 1/620 частка земельної ділянки загальною площею 127,9093 га, розташованої на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив НОМЕР_2 , призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належної ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №273442, виданого Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року на підставі розпорядження Саратської районної державної адміністрації від 30 листопада 2004 року №573/А-04 на ім"я ОСОБА_2 . Позивач є єдиним спадкоємцем за законом та саме за його заявою була відкрита спадкова справа, але у зв`язку з тим, що у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на частки земельних ділянок, нотаріусом в оформленні спадщини позивачу було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності на спадкове майно. Просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті матері позивача.

Ухвалою суду від 30 жовтня 2023 року провадження у справі було відкрито в загальному порядку та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 11 грудня 2023 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду.

Позивач та його представник адвокат Вельчева Н.М. в судове засідання не з`явилися, до суду представник позивача надала заяву про розгляд справи без їх участі, зазначила що позовні вимоги підтримують, та просять суд їх задовольнити.

Представник відповідача Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області в судове засідання не прибув, надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у відсутність представника, у вирішення спору поклався на розсуд суду. Відзив на позовну заяву не надійшов.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, направив до суду заяву у якій не заперечує проти задоволення позову, справу просив розглянути у його відсутність.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У відповідності до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належним чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

У відповідності до ч.1 ст. 81, ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до п.п. 3,4 п. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Зоря Саратського району Одеської області помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 22 травня 2012 року Зорянською сільською радою Саратського району Одеській області на підставі актового запису №27.

Згідно з копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №089485 титульним власником якого є ОСОБА_2 , виданого Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року на підставі розпорядження від 22 грудня 2003 року №850/А-03, ОСОБА_3 належить 1/52 частка земельної ділянки загальною площею 125,8313 га, розташованої на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив НОМЕР_1 , призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно з копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №273442 титульним власником якого є ОСОБА_2 , виданого Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року на підставі розпорядження від 30 листопада 2004 року №573/А-04, ОСОБА_3 належить 1/620 частку земельної ділянки загальною площею 127,9093 га, розташованої на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив НОМЕР_2 , призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Додаток до Державного акту серії ЯА №273442).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або не прийняти її.

Стаття 1218 Цивільного кодексу України встановлює, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Порядок спадкування як за законом, так і за заповітом передбачений Цивільним Кодексом України, Законом України «Про нотаріат».

Згідно ст. ч.1 ст.81 та ч. 1 ст.131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі, зокрема, спадкування.

Згідно з роз`ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року №7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 вказаної постанови у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 116 ЗК України набуття права на землю здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ст.125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК.

На момент відкриття спадщини спадкодавець мав право власності на вищезазначені земельні ділянки, а спадкоємець вчасно прийняв спадщину за законом.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Позивач у справі є сином спадкодавця ОСОБА_1 та спадкоємцем першої черги за законом, на підтвердження чого ним надано копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 04 травня 1956 року Зорянською сільською радою Саратського району Одеської області на підставі актового запису №33, в якому відомості про батьків вказані мовою оригіналу як « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_5 ».

Відповідно до довідки Зорянського старостинського округу Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 23 жовтня 2023 року №508, ОСОБА_3 на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним на день відкриття спадщини проживали: син ОСОБА_1 ; невістка ОСОБА_6 та онук ОСОБА_7 .

Згідно з копією спадкової справи №3-2018, заведеною нотаріусом 09 січня 2018 року до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звернувся син спадкодавця ОСОБА_1 .. Заяви від інших спадкоємців не надходили.

Однак постановою приватного нотаріуса Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова І.І. від 04 квітня 2023 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно: частку розміром 1/52 від земельної ділянки загальною площею 125,8313га у масиві НОМЕР_1 , та на частку розміром 1/620 від земельної ділянки загальною площею 127,9093га у масиві НОМЕР_2 , які передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, які належали на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 , за ненадання для вчинення нотаріальної дії документів, які посвідчують право власності померлої на зазначене нерухоме майно, у зв`язку з чим рекомендував звернутися до суду із позовом про визнання за ним права власності на нерухоме майно.

Пунктами 4.15, 4.20 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі Порядок), передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно; видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього.

Згідно з ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д)застосування інших, передбачених законом, способів. Тобто у встановлений законом строк позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку не видавалось, оскільки відсутній право встановлювальний документ на земельну ділянку.

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до пункту а), частини 3 статті 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини (пункт 3.1. листа).

Позивачем надано до суду копію Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 089485 титульним власником якого є ОСОБА_2 , виданого Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року на підставі розпорядження від 22 грудня 2003 року №850/А 2003, згідно з яким ОСОБА_3 належить 1/52 частка земельної ділянки загальною площею 125,8313 га, розташованої на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив НОМЕР_1 , призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та копію Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №273442 з Додатком до нього (списком співвласників земельної ділянки), титульним власником якого є ОСОБА_2 , виданого Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року на підставі розпорядження від 30 листопада 2004 року №573/А-04 з Додатком списком співвласників земельної ділянки, згідно з якими ОСОБА_3 належить 1/620 частка земельної ділянки загальною площею 127,9093 га, розташованої на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив НОМЕР_2 , призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що свідчить про те, що дані земельні ділянки знаходяться у спільній частковій власності, без визначення часток в натурі та без видачі окремих правових документів, внаслідок чого позивач поза судовим шляхом поновити свої права не має можливості.

Позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець за законом, своєчасно прийняв спадщину після смерті матері, на даний час користується спадковим майном, інші спадкоємці відсутні, але юридично не може оформити свої спадкові права, оскільки в нього відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки, які б підтверджували право власності померлої на дане нерухоме майно, у зв`язку з тим, що земельні ділянки включають в собі декілька земельних ділянок об`єднаних в один державний акт: державними актами не визначено окреме майно, на яке може видаватися свідоцтво про право на спадщину, тому суд вважає, що позивач правомірно набув право власності на земельні ділянки та враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, він не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом.

У відповідності до ст. 182 ЦК України право власності на нерухомість підлягає державній реєстрації.

Суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Керуючись ст. 12,13,77,81,259,263-265,268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем с.Зоря Саратського району Одеської області, РНОКПП НОМЕР_5 , право власності у порядку спадкування за законом на майно ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на 1/52 частку земельної ділянки загальною площею 125,8313га, розташованої на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив НОМЕР_1 , призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №089485, виданого на ім"я ОСОБА_2 Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року на підставі розпорядження Саратської районної державної адміністрації від 22 грудня 2003 року №850/А 2003, що належала ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем с.Зоря Саратського району Одеської області, РНОКПП НОМЕР_5 , право власності у порядку спадкування за законом на майно ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на 1/620 частку земельної ділянки загальною площею 127,9093 га, розташованої на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив НОМЕР_2 , призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №273442, виданого на ім"я ОСОБА_2 Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року на підставі розпорядження Саратської районної державної адміністрації від 30 листопада 2004 року №573/А-04, що належала ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://st.od.court.gov.ua.

Дата складення рішення 21.02.2024 року.

Суддя В. С. Миргород