Справа № 509/4210/23
25 січня 2024 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Козирського Є.С.
секретар Лисенко О.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 про виключення запису про особу як батька дитини з актового запису про народження дитини,-
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11 вересня 2018 року Овідіопольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області зареєстровано шлюб між ним та відповідачкою. Після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « ОСОБА_4 », актовий запис № 105 від 11 вересня 2018 року. Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 видане Овідіопольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 11 вересня 2018 року. Внаслідок погіршення стосунків, станом на 2020 рік, вони фактично припинили шлюбні відносини, проживали окремо, спільного господарства не вели. Тобто фактично сім`я вже не існувала хоча, в установленому законом порядку шлюб не було розірвано.
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 квітня 2022 року у справі № 509/6778/21 шлюб між ними розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідач народила дочку ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим повторно Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 30 травня 2023 року. Актовий запис про народження дитини № 5 від 21 січня 2023 року. Реєстрація актового запису про народження дитини проведена 21 січня 2023 року реєстратором: Овідіопольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі медичного висновку про народження № НОМЕР_4 від 09 грудня 2022 року, виданого комунальним некомерційним підприємством установою «Чорноморська лікарня» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області та заяви матері дитини. Відповідно Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного сану громадян щодо актового запису про народження № 3 від 11 липня 2023 року Державна реєстрація народження дитини проведена відповідно до ст.133 Сімейного кодексу України. До актового запису про народження дитини реєстратором внесено відомості про батька: Прізвище, власне ім`я, по батькові: ОСОБА_1 , Дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 на підставі актового запису про шлюб № 105 від 11 вересня 2018 року, складеного Овідіопольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. В актовому записі зроблено відмітку: «паспорт батька не пред`явлено, відомості про нього внесені згідно актового запису про шлюб». Тобто, реєстрація актового запису про народження дитини проведена за його відсутності, а реєстратором визначено походження дитини та внесено запис про батька « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 » у відповідності до вимог ст.ст.122, 133 СК України незважаючи на відсутність кровного споріднення між ним та дитиною. Тому позивач змушений звернутися до суду з вищевказаним позовом.

Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача надав заяву про розгляд справи за відсутністю сторони позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідачка в судове засідання з`явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі.

Згідно зі ст. 280 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного про дату, час та місце судового засідання належним чином і не з`явився в судове засідання без поважних і без повідомлення причин, не подавши відзив на позов, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача, який не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 281 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідачка ІНФОРМАЦІЯ_3 народила дочку ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження (видане повторно) від 30 травня 2023 року серія НОМЕР_5 .

Реєстрація актового запису про народження дитини проведена 21 січня 2023 року реєстратором: Овідіопольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі медичного висновку про народження № НОМЕР_4 від 09 грудня 2022 року, виданого комунальним некомерційним підприємством установою «Чорноморська лікарня» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області та заяви матері дитини.

Відповідно Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного сану громадян щодо актового запису про народження № 3 від 11 липня 2023 року Державна реєстрація народження дитини проведена відповідно до ст.133 Сімейного кодексу України. До актового запису про народження дитини реєстратором внесено відомості про батька:

-Прізвище, власне ім`я, по батькові: ОСОБА_1

-Дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-РНОКПП НОМЕР_1

на підставі актового запису про шлюб № 105 від 11 вересня 2018 року, складеного Овідіопольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

В актовому записі зроблено відмітку: «паспорт батька не пред`явлено, відомості про нього внесені згідно актового запису про шлюб».

Відповідно до ст. 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Вимогами ст. 122 Сімейного кодексу України встановлено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу, походить від подружжя.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Згідно з ст. 136 Сімейного кодексу України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.

Відповідно до п. 2.13 «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», затверджених наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану, зокрема, є рішення суду про виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, у якому зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 Сімейного кодексу України), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 Сімейного кодексу України), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі вище перераховані докази в сукупності.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням ст. 89 ЦПК України, згідно з якою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

17 жовтня 2023 року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області призначено у справі судово-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: 1) чи є кровне споріднення між позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ?

Сторони були повідомленні про необхідність з`явитися до Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи 09.11.2023 року о 10:30год, 29.11.2023 року о 10:00 год.

Однак відповідно до повідомлення Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи від 04.12.2023 № 3135 про неможливість проведення експертизи, встановлено, що ОСОБА_2 разом з дитиною ОСОБА_3 у визначений час до Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи не прибули, що унеможливило відібрання біологічних зразків та проведення експертизи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 103 Цивільного процесуального кодексу України суд призначає експертизу у справі для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Згідно з нормами ч. ч. 1 - 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч. 4 ст. 12, ч. ч. 2, 3 ст. 13 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року в справі № 645/1098/18 зазначено, що при вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини. Його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 399/1029/15-ц вказано, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо.

Згідно з частиною четвертою, п. п. 3 - 5 ч. 5 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У ч. 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

З аналізу ч. 1 ст. 109 ЦПК України (зміст якої наведено вище) слідує, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.

Аналогічні висновки висловлені в постанові Верховного Суду від 23 вересня 2021 року у справі № 676/1503/19.

Зважаючи на викладене вище, суд враховує той факт, що ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про призначення ухвалою суду судової молекулярно-генетичної експертизи у даній справі, проведення якої доручено експертам Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи, та була повідомлена про необхідність прибути до експертної установи, що підтверджується відповідною телефонограмою, не прибула на проведення такої експертизи сама і не забезпечила прибуття на експертизу дитини ОСОБА_3 , яка проживає з нею, для здачі зразків дитини, необхідних для виконання дослідження, і у зв`язку з цим відбір об`єктів біологічного походження для проведення експертизи від дитини не відбирався.

Дані обставини, суд розцінює як неналежне (недобросовісне) виконання відповідачем своїх процесуальних обов`язків та невжиття заходів для спростування вимог та доводів позову, якщо вона такі заперечує.

Суд зазначає, що вказані обставини щодо цінності як доказу у справах про оспорювання батьківства висновку судово-генетичної експертизи є загальновідомими та очевидно були зрозумілі відповідачу, яка є повнолітньою дієздатною особою.

Так, внаслідок поведінки відповідача та відсутності біологічних зразків проведення призначеної судом генетичної експертизи фактично стало неможливим.

При цьому, суд враховує, що чинне цивільне процесуальне законодавство України не передбачає можливості відібрання в примусовому порядку біологічних зразків, натомість законодавством передбачені наслідки ухилення від участі у експертизі.

Доказів, які б свідчили про об`єктивну неможливість явки ОСОБА_2 разом з малолітньою дитиною для здачі зразків, необхідних для проведення судово-генетичної експертизи, суду не надано.

Таким чином, враховуючи, що предметом позову є невизнання батьківства, виключення запису як батька з актового запису про народження дитини, привід відповідача на проведення судово-генетичної експертизи в даному випадку не допускається, тому підлягає застосуванню вимога ст. 109 Цивільного процесуального кодексу України, а саме визнання факту того для чого була експертиза призначена, того, що позивач ОСОБА_1 не є батьком ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 . Отже, суд вважає безспірним той факт, що ОСОБА_2 ухиляється від проведення експертизи, і встановлює за наслідками ст. 109 Цивільного процесуального кодексу України факт того, що позивач ОСОБА_1 не є біологічним батьком дитини ОСОБА_3 .

Суд зазначає, що нез`явлення ОСОБА_2 разом із дитиною до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи без поважних причин свідчить про її небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про оспорювання батьківства.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18 та від 09 вересня 2020 року у справі № 277/836/16-ц.

З урахуванням викладених обставин, а саме: ухилення відповідача від участі у призначеній судом генетичній експертизі, яку без участі відповідачки разом з донькою провести неможливо, доказової цінності висновку судової генетичної експертизи для сторін у справі про оспорювання батьківства; не надання суду доказів існування об`єктивних перешкод до участі відповідачки разом з малолітньою дитиною у призначеній судом експертизі; відсутності у суду при розгляді цивільної справи повноважень на примусове залучення відповідача разом з дитиною до участі в генетичній експертизі; неподання відповідачем відзиву на позов та відсутність аргументованих заперечень щодо позовних вимог, враховуючи вищезазначені обставини, із застосуванням вимог ст. 109 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов до висновку, що позов про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька підлягають задоволенню.

Зазначені обставини, які описано вище, на думку суду, є достатньою підставою для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись 3-7, 10-13, 18, 76-83, 95, 133, 174, 213, 228, 229, 241-246, 258, 259, 263-268, 272, 273,280-283 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення запису про особу як батька дитини з актового запису про народження дитини задовольнити .

Виключити відомості про батьківство ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як батька дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з актового запису про народження за № 5 від 21 січня 2023 року зареєстрованого в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження за № 2 21 січня 2023 року .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Су Суддя: Є. С. Козирський