РІШЕННЯ

( заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024

м.Харків

Справа № 639/5350/23

провадження 2/639/218/24

Жовтневий районний суд м.Харкова

у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.

за участю секретаря-Семенюк А.Є.

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1

представник позивача- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права на користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Харківської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням в кв. АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у жовтні 2014 року вона зареєструвала шлюб з гр. ОСОБА_3 і з того часу постійно проживає в квартирі АДРЕСА_1 , наймачем якої був чоловік. У 2014 році у місті Харкові народився син ОСОБА_4 , що підтверджується інформацією з пологового будинку, дошкільного навчального закладу, школи, закладу охорони здоров`я.

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік помер За життя ОСОБА_3 , як зазначає позивач, вона робила спробу зареєструвати місце проживання своє та малолітньої дитини в спірній квартирі , але відкладали вирішення цього питання, тому як весь час чоловік знаходився з дитиною, а позивач працювала на двох роботах. У березні 2023 року ОСОБА_5 , як дружина наймача квартири, звернулась до виконавчого комітету Харківської міської ради із заявою про укладання з нею договору найму житлового приміщення, проте їй відмовлено. З огляду на те, що вона вселилася в спірну квартиру на законних підставах, як член сім`ї наймача , з 2014 року до цього часу в ній проживає, в судовому порядку не визнавалась такою, що втратила право користування житловим приміщенням, просила суд визнати за нею право користування житловим приміщенням, окремою однокімнатною квартирою загальною площею 24,32 кв.м.

Представниквідповідача Харківської міської ради , будучи повідомленим своєчасно про час та місце розгляду справи згідно зі ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, правом подання відзиву на позов не скористався. При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення.

Суд, вислухавши вступне слово та пояснення позивача та його представника, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Жовтневої ради депутатів трудящих від 18.04.1972 р. ОСОБА_6 видано ордер № 3934 серії Б на право зайняття жилого приміщення площею 22 кв.м, що складається з одної кімнати у буд. АДРЕСА_2 , на сім`ю з трьох осіб: він ОСОБА_6 , дружина ОСОБА_7 -мати чоловіка позивача, дочка- ОСОБА_8 .

Рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів Харківської області № 19 від 05.12.1995 р. особовий рахунок було відкрито на ОСОБА_9 у зв`язку з переїздом основного наймача-колишнього чоловіка ОСОБА_6 в іншій населений пункт. На той час сім`я, як випливає з рішення, складалась з двох осіб- ОСОБА_9 та син ОСОБА_3 , 1981 року народження-чоловік позивача.

Після смерті ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 22.04.2015 № 246 наймачем однокімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_3 визначено ОСОБА_3 зі складом сім`і одна особа.

Як пояснила позивач в судовому засіданні, вона у 2013 році приїхала з м. Кропивницького ( колишнє м.Кіровоград) до м.Харкова на роботу, незабаром познайомилась зі ОСОБА_3 та за його запрошенням стали проживати однією сім`єю у спірній квартирі, 01.10.2014 року зареєстрували шлюб і у жовтні 2014 року у них народився син ОСОБА_4 , що підтверджується відповідними свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим повторно Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 18.05.2017 р., свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 14.11.2014 р.

Позивач зареєстрована у АДРЕСА_4 з братом і матір`ю ОСОБА_10 , яка є власником зазначеної квартири загальною площею 16,2 кв.м. ОСОБА_11 за інформацію довідки не проживає за адресою реєстрації з 25.01.2013 р.

Як вбачається з довідки КНП «Міський клінічний пологовий будинок № 7» Харківської міської ради, ОСОБА_12 з 28.10.2014 по 31.10.2014 знаходилась у пологовому будинку, народила хлопчика та вказувала місто своєї реєстрації м.Кіровоград, а місто проживання- АДРЕСА_5 . Позивач перебувала на обліку в Управлінні соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради та отримувала державну соціальну допомогу при народженні дитини з 01.11.2014 по 31.10.2017 р.

Первинна медична допомога дитині ОСОБА_4 , 2014 р. народження надається в КНР «Міська дитяча поліклініка № 2» Харківської міської ради на підставі укладеної декларації з лікарем-педіатром. З народження хлопчик мешкає по АДРЕСА_2 згідно історії розвитку дитини, обмінної карти пологового будинку, декларації. Дитина ОСОБА_4 відвідував КЗ «Дошкільний навчальний заклад ( ясла-садок) № 6 комбінованого типу Харківської міської ради з 01.09.2017 по 31.08.2021, навчається в Харківській загальноосвітній школі № 127 Харківської міської ради, домашня адреса вказана-кв. АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкам и навчальних закладів.

Факт постійного проживання у спірній квартирі з 2014 року по даний час позивача, яка після реєстрації шлюбу у 2023 р. змінила прізвище на ОСОБА_13 , підтверджено показами свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , допитаних в судовому засіданні та сукупністю зібраних по справі письмових доказів. Позивачем до позову надані квитанції про сплату нею комунальних послуг.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Харкові, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 , виданим 26.04.2022 Фортечним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Дніпро).

ОСОБА_1 у березні 2023 року звернулась до Департаменту житлово-комунального господарства виконавчого комітету Харківської міської ради із заявою про визнання її наймачем житлового приміщення - кв. АДРЕСА_1 , але їй було відмовлено через відсутність її реєстрації за даною адресою та документів, що підтверджують правомірність вселення.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло,

придбати його у власність або взяти в оренду.

У статті 9 ЖК Української РСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 61, статей 64 та 65 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Частиною першою статті 106 ЖК Української РСР передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що статті 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс-12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК Української РСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК Української РСР).

При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК Української РСР , може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем.

Статтею 107 ЖК Української РСР визначено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У зв`язку зі смертю основного наймача, договір найму на квартиру підлягає оформленню на ім`я члена сім`ї, який має право користуватися квартирою.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Статтею 8 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод закріплено право людини на повагу до свого житла.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За положеннями частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися як члени сім`ї наймача в установленому законом порядку. Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2021 року у справі № 569/12946/18-ц .

Судом встановлено, що позивач вселилась до спірної квартири як дружина наймача, фактично проживає у вказаній квартирі з 2014 року, продовжує проживати в цьому приміщенні з малолітньою дитиною, не забезпечена іншим житлом на праві власності, має достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, яке є її «житлом» у розумінні статті 8 Конвенції.

За таких обставин суд вважає доведеними позовні вимоги і такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 259, 264, 265, 274, 280-282 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права на користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право користування жилою площею у квартирі АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони: Позивач- ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_4 , місце реєстрації- АДРЕСА_4 , прож. АДРЕСА_2 );

Відповідач- Харківська міська рада ( , м.Харків, майдан Конституції, 7).

Повне судове рішення складено 25.01.2024.

СУДДЯ -