провадження № 22-ц/824/5707/2024
головуючий у суді І інстанції Жовноватюк В.С.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь суму додаткових витрат з червня 2021 по жовтень 2022 року, які не увійшли у попередній розрахунок і які вже стягнуті рішенням суду від 23 лютого 2022 року, на малолітніх дітей у розмірі 85 632,18 грн.

В обґрунтування позову зазначала, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 19 червня 2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірваний. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 10 квітня 2019 року визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з їх матір`ю ОСОБА_2 . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 25 червня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 2 000 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення дитиною 18 років. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму в розмірі половини понесених ОСОБА_2 додаткових витрат на виховання та гармонійний розвиток дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за певний період в сумі 34 054,09 грн.

Позивач стверджувала, що відповідач продовжує проявляти байдужість у будь-якій участі у додаткових витратах на дітей, пов`язаних із забезпеченням їм належних умов проживання, систематичного лікування та оздоровлення, розвитком їх індивідуальних здібностей, а також не виявив жодного бажання допомогти в складні воєнні часи. Таким чином, позивач просила врегулювати питання компенсації витрат, понесених додатково на потреби дітей.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 лютого 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені додаткові витрати на утримання ОСОБА_3 в сумі 9 123 грн 15 коп. та ОСОБА_3 в сумі 15 625 грн 09 коп.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 992, 40 грн.

Не погоджуючись із указаним рішенням представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що в даній справі при визначенні стягнення додаткових витрат на утримання дітей судом не враховані наступні обставини, що згідно матеріалів справи №760/2563/20, де рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 25 червня 2020 року стягнуто з відповідача на користь позивачки, аліменти на утримання двох дітей встановлено, що відповідач: згідно із відомостями, які містяться в трудовій книжці, 28 лютого 2020 року звільнений з посади за власним бажаннями, інші відомості відсутні; згідно із довідкою Дніпровської районної філії Київського міського центру зайнятості від 6 березня 2020 року, з 6 березня 2020 року облікований в Дніпровській районній філії Київського міського центру зайнятості; доходи за цей період з березня по травень 2020 року включно складають "0" грн; має доньку від першого шлюбу; має непрацездатних батьків. Згідно справи №760/15431/21, де рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року уже було вперше стягнуто з відповідача на користь позивачки суму в розмірі половини понесених ОСОБА_2 додаткових витрат на виховання та гармонійний розвиток обох дітей сторін, встановлено, що відповідач: згідно із відомостями, які містяться в трудовій книжці, 28 лютого 2020 року звільнений з посади за власним бажаннями, інші відомості відсутні; згідно із довідкою Дніпровської районної філії Київського міського центру зайнятості від 6 березня 2020 року, з 6 березня 2020 року був облікований в Дніпровській районній філії Київського міського центру зайнятості; доходи за цей період з березня по травень 2020 року включно складають "0" грн; має доньку від першого шлюбу і має непрацездатних батьків.

Зазначає, що позивачкою заявлено до стягнення розмір додаткових витрат на дитину без достатнього обґрунтування цих обставин відповідними документами, що підтверджують докази таких витрат на дітей, які не були узгоджені позивачкою з відповідачем. Рішення щодо їх несення позивачкою було прийнято односторонньо і без спільного узгодження з батьком дітей, а тим більше позивачкою не доведено та у жодний спосіб не підтверджено, що деякі витрати, зокрема, на відвідування дітьми гуртків, є в найкращих інтересах дітей та що витрати на приватні гуртки та медичні заклади є значно дорожчі, ніж державні і слід вважати нерозумними та надмірними більшу частину з таких витрат.

Також зазначає, що позивач не надала доказів, а суд не встановив обставини, що підтверджують рівень матеріального стану ОСОБА_6 , який дає право на відшкодування додаткових витрат на обох дітей з підстав наявності у відповідача відповідної реальної та дійсної можливості нести такі додаткові витрати повністю або частково. Відомості про розмір доходу, отриманого після вересня 2021 року відсутні. Позивач таких доказів не надала, клопотання про їх витребування не подавала. Водночас, саме на позивача покладено обов`язок довести, що матеріальний стан відповідача дозволяє йому нести такі додаткові витрати.

Звертає увагу, що 18 травня 2022 року позивачка разом з дітьми виїхала до Литви, про що повідомляє у своєму профілі на Фейсбук (скриншот - додається), а потім як вбачається надалі також неодноразово перебувала з дітьми за кордоном і як наслідок наразі перебуває у Великій Британії, штат Уельс. Відтак, як відвідування дітьми тих чи інших закладів, спортивних секцій, діагностика та консультування й обстеження у лікарів чи то й навіть у спеціалістів обох та кожного окремо із дітей сторін по справі - було неможливим через не знаходження дітей в Україні, а тому оскаржуване рішення постановлене із неповнотою та неправильністю встановлення обставин, які мають значення для справи і неправильністю дослідження та оцінкою наданих стороною доказів.

Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши частково позов, суд першої інстанції вказав, що позивачкою частково доведено необхідність та розмір понесених нею додаткових витрат. Оскільки СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991 визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 вищезазначеної Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини установлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч. 2 ст. 185 СК України).

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 61-2371св18, від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17, від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/20.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19 визначає, що особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними факторами.

Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. З аналізу судової практики, яка склалась, до додаткових витрат відносять: а) навчання у спеціалізованому закладі освіти, технікумі, коледжі, при умові погодження з батьком /матір`ю навчального закладу та доведеності існування особливих обставин, які зумовлені необхідністю платного навчання дитини у цьому закладі адже дитині гарантовано державою безоплатне навчання у загальноосвітній школі; б) розвиток здібностей дитини, а саме витрати на гуртки, заняття, які розвивають конкретні здібності дитини, придбання спортінвентарю, музичного інструменту, витрати на участь у змаганнях та конкурсах, витрати на вивчення іноземних мов, підтвердженні відповідними нагородами, які одержували діти або характеристиками; в) оздоровлення (санаторно-курортне або відпочинок біля моря або на гірському курорті при умові доведеності, що для покращення стану здоров`я дитини вона потребувала відпочинок та оздоровлення саме там); г) лікування (систематичні витрати, понесені у зв`язку з постійною хворобою дитини, фізичними травмами).

Батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах на свою дитину, лише при обов`язковій умові, якщо це обумовлено розвитком її здібностей, хворобою тощо. Цей перелік не є вичерпним - сюди входять усі потреби дитини, які не покриваються аліментами на її утримання.

В разі лікування, протезування, санаторно-курортного лікування розмір додаткових витрат з огляду на судову практику, може обґрунтовуватися медичними документами, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини: виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, консультативні висновки тощо.

На підтвердження понесених витрат на лікування дитини - долучаються до позовної заяви акти про надані медичні послуги, рахунки, квитанції та чеки про оплату наданих послуг та придбаних ліків згідно з рекомендаціями лікарів.

Тільки зберігаючи, фіксуючи та надаючи зазначені документи в суді, можна реалізувати своє право на компенсацію додатково понесених витрат, викликаних певними обставинами в житті дитини.

Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Водночас аліменти - це кошти на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити базові матеріальні умови для життя дитини: оплату харчування, одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя, спожитих дітьми комунальних послуг, лікування нескладних захворювань та ін.

У постанові від 4 грудня 2019 року у справі № 320/383/19(провадження № 61-18284св19) Верховний Суд виснував, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

З матеріалів справи установлено, що 2 червня 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 від 2 червня 2010 року.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 19 червня 2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується даними свідоцтв про народження дітей, що містяться у матеріалах справи.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 10 квітня 2019 року визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_3 разом з матір`ю.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 25 червня 2020 року із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі по 2 000 гривень на кожну дитину щомісячно з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з 30 січня 2020 року і до досягнення кожним з дітей повноліття.

З даних довідок про реєстрацію місця проживання №2079/8, №2135/8, №2080/8 установлено, що зареєстроване місце проживання дітей значиться АДРЕСА_1 , що співпадає із зареєстрованим місцем проживання позивачки.

Також встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року у справі № 760/15431/21 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за період з березня 2019 року по травень 2021 року суму в розмірі половини понесених ОСОБА_2 додаткових витрат на виховання та гармонійний розвиток дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 34 054,09 грн, яке постановою Київського апеляційного суду від 27 липня 2023 року було змінено, зменшено розмір додаткових витрат, що підлягають стягненню із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з суми 34 054,09 гривень до суми 20 099,09 гривень. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Так, звертаючись до суду із цим позовом позивачка просила стягнути з відповідача додаткові витрати на дітей за період з червня 2021 року по жовтень 2022 року та надала відповідні докази понесення таких витрат.

Судом першої інстанції було задоволено частково позов ОСОБА_2 і відповідні висновки суду позивачка не оскаржувала, тому підстав для перевірки висновків суду про наявність підстав для відмови у стягненні певних витрат немає.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідача апеляційний суд виходить з наступного.

Безпідставними є доводи відповідача про недоведеність позивачкою та не встановлення судом дійсного рівня доходів відповідача, оскільки обов`язком позивача є доведення самого обсягу додаткових витрат, понесених нею. Обов`язком відповідача є спростування вимог позову шляхом доведення відсутності реального доходу, необхідного для відшкодування додаткових витрат.

Доводи апеляційної скарги, що саме позивач має довести розмір матеріального стану відповідача є помилковими, оскільки відповідна інформація наявна саме у відповідача.

Колегія апеляційного суду не може також врахувати висновки, викладені в інших судових рішеннях, на які посилається сторона відповідача, якими були встановлені певні обставинами станом на березень та травень 2020 року, та з 2019 року по лютий 2021 року, оскільки предметом встановлення у цій справі є інший період, а саме з червня 2021 року по жовтень 2022 року.

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно із ч. ч. 8,9 наведеної статті, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Як вбачається із матеріалів справи, жодних доказів у спростування вимог позову до суду першої інстанції відповідачем не надано.

Зокрема, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду відповідачем не надано доказів у підтвердження його майнового стану.

Так, у апеляційній скарзі сторона відповідача звертає увагу на встановлені у справах № 760/2563/20 та № 760/1543/21 обставини, що відповідач є звільнений за власним бажанням з 28 лютого 2020 року та згідно з довідкою Дніпровської районної філії Київського міського центру зайнятості від 6 березня 2020 року, з 6 березня 2020 року був облікований в Дніпровській районній філії Київського міського центру зайнятості.

Разом з тим, представником відповідача до матеріалів справи (а.с. 199-208) додано постанову Київського апеляційного суду від 27 липня 2023 року у справі № 760/15431/21, де встановлено, що згідно даних довідки №ІТ-1/10 від 7 жовтня 2021 року встановлено, що ОСОБА_1 працював в ТОВ "ІТ АУТСОРС" з 9 березня 2021 року на посаді Головний фахівець з комп`ютерної графіки (дизайну). З березня 2021 року по вересень 2021 року нарахований дохід склав 44 379,59 гривень. Виплачений дохід - 31 307,19 гривень.

Таким чином, вже з березня 2021 року по вересень 2021 року відповідач отримував дохід. Доказів, що з червня 2021 року по жовтень 2022 року у відповідача був відсутній будь-який дохід, матеріали справи не містять.

Відтак, доводи відповідача про те, що він ніде не працює, а тому такий фінансовий тягар для нього буде надмірним, є безпідставними, оскільки доказів, які підтверджують ці обставини, ним не надано. Сам факт того, що відповідач станом на 6 березня 2020 року (згідно з довідки Дніпровської районної філії Київського міського центру зайнятості) ніде не працює, не може свідчити про незадовільний його майновий стан. Інших доказів щодо відсутності у нього об`єктів нерухомості, транспортних засобів, доходів від переданого в оренду майна ним не надано.

Також, у доводах апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судом не було враховано наявність у відповідача дитини від першого шлюбу. Такі доводи теж не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки, як встановлено у постанові Київського апеляційного суду від 27 липня 2023 року, відповідач є батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Тобто, у січні місяці 2022 року ОСОБА_7 виповнилось 18 років.

У цьому ж судовому рішенні встановлено, що відповідач сплачував аліменти на утримання дочки відповідно до наданих квитанцій за період з січня по жовтень 2021 року. Однак у наведеному судовому рішенні не встановлено розміру сплачуваних аліментів.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Тому суд першої інстанції позбавлений був можливості встановити обставини, що розмір сплачуваних аліментів на трьох дітей та доходи, які були отримані відповідачем, не дають можливості відповідачеві сплачувати додаткові витрати на дітей.

Сам факт лише наявності у відповідача дитини від першого шлюбу, не свідчить, що дитина перебуває лише на його утриманні, відповідні докази відповідачем не надані.

Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20).

А відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів також не приймає до уваги посилання сторони відповідача на те, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки.

Як неодноразово у своїх ухвалах вказував Верховний Суд, необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо (постанови від 28 листопада 2018 року у справі № 676/5118/16-ц, від 10 жовтня 2018 року у справі № 301/160/17).

Отже, один лише факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у відповідача обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Отже, відповідачем не доведено, що його матеріальне становище не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат.

У доводах апеляційної скарги відповідач також стверджує, що з 18 травня 2022 року позивачка з дітьми виїхала до Литви, а потім неодноразово перебувала з дітьми за кордоном і як наслідок наразі перебуває у Великій Британії, штат Уельс .

Додатково зазначено відповідачем, що на підтвердження цих обставин були надані адвокатські запити до Державної прикордонної служби України для надання до суду підтвердження щодо перебування ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 за кордоном та виїзд її з України.

Однак, жодних належних та допустимих доказів у підтвердження цих обставин ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду не надано. Жодних клопотань про долучення чи витребування додаткових доказів апеляційна скарга не містить.

Тому, відповідні обставини не можуть бути враховані і оцінені апеляційним судом, оскільки не доведені доказами.

Не містять матеріали справи також доказів у підтвердження викладених у пункті 7 апеляційної скарги обставин щодо перебування позивачки та дітей в Уельсі та отримання виплат на дітей.

Стороною відповідача було надано лише «print-screen» з сайту уряду ВБ щодо користування програмою Homes for Ukraine на 7 аркушах та «print-screen» публікації Браткс на 12 аркушів, що на переконання сторони відповідача підтверджують факт перебування у Великій Британії позивачки та отримання нею виплат.

Разом з тим, надані до апеляційної скарги докази не містять відповідної інформації.

Крім того, апеляційний суд не може погодитись із доводами апеляційної скарги про те, що заявлені позивачкою додаткові витрати не є обумовлені особливими обставинами, здібностями дитини, хворобою, оскільки такі доводи зводяться до переоцінки наявних у матеріалах справи доказів, яким судом першої інстанції надано належну оцінку та викладено мотивовані висновки щодо часткового задоволення позову в частині часткового відшкодування за рахунок відповідача додаткових витрат.

Зокрема, позивачкою доведено наявність обставин щодо доньки сторін, які зумовлені позитивними факторами, та щодо сина, які зумовлені негативними факторами (хвороба). Безпосередньо позивачкою доведено розмір витрат та наявність здібностей у доньки, що підтверджено грамотами, дипломами та характеристиками викладачів, а також наявність захворювання у сина, що підтверджується медичною документацією та медичними рекомендаціями. Відповідні обставини стороною відповідача не спростовані.

Суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави до його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених в статті 389 ЦПК України.

ГоловуючийТ.О. Писана
СуддіК.П. Приходько

С.О. Журба