У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.02.2024 Справа №607/2596/24 Провадження №2-з/607/16/2024

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Кунець Н.Р., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 775 592,92 грн майнової шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7 000 грн витрат, пов`язані з проведенням експертного автотоварознавчого дослідження КТЗ, а також судові витрати.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.02.2024, відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження.

Разом з позовом позивач подав заяву про забезпечення позову, у якій просить накласти арешт на: житловий будинок, загальною площею 72,3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, загальною площею 0,4084 га, кадастровий номер :01:002:0079; земельну ділянку, загальною площею 2,8072 га, кадастровий номер :01:001:0234.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову позивач обґрунтовує тим, що предметом виниклого між ним та ОСОБА_2 спору є стягнення завданої матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 01.11.2023 у розмірі 775 592,92 грн. При цьому, з листопада 2023 року та по даний час відповідач уникає зустрічі з ним, а у телефонній розмові повідомив, що не має наміру відшкодовувати завдану матеріальну шкоду. Таким чином, враховуючи предмет позовних вимог та суму заявлену до стягнення, на думку позивача існує обґрунтована ймовірність того, що відповідач може вчинити дії щодо відчуження належного йому нерухомого майна, а саме, житлового будинку, загальною площею 72,3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , земельної ділянки, загальною площею 0,4084 га, кадастровий номер :01:002:0079 та земельної ділянки, загальною площею 2,8072 га, кадастровий номер :01:001:0234, що ускладнить або зробить не можливим виконання рішення суду. З огляду на викладене, позивач просить суд заяву задовольнити та накласти арешт на об`єкти нерухомого майна, які належить на праві власності ОСОБА_2 , оскільки такий вид забезпечення позову на переконання позивача є доцільним та співмірним заявленим позовним вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

За таких обставин розгляд заяви проводиться без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Проаналізувавши подану заяву про забезпечення позову та матеріали позовної заяви, суд приходить до наступного висновку:

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями ч. 1 ст. 150 ЦПК України. Так, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При цьому відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Також відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Судом встановлено, що 05.02.2024 позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 01.11.2023 у розмірі 775 592,92 грн та витрат, пов`язаних з проведенням експертного автотоварознавчого дослідження КТЗ у розмірі 7 000 грн.

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 353499810 від 08.10.2023, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить: житловий будинок, загальною площею 72,3 кв.м, житловою площею 44,0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка, кадастровий номер :01:002:0079, загальною площею 0,4084 га; земельна ділянка, кадастровий номер :01:001:0234, загальною площею 2,8072 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за адресою: с. Староміщина, Підволочиський район, Тернопільська область.

Так, при вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Саме лише посилання в заяві на потенційну неможливість у подальшому виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Разом з тим, заявник зазначаючи, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості виконання судового рішення або значно ускладнить виконання такого судового рішення у випадку винесення його на користь заявника, висловлює лише свої припущення щодо можливості відчуження ОСОБА_2 належного йому нерухомого майна, не посилаючись на докази, які б підтвердили існування таких обставин, та не долучаючи ці докази до заяви про забезпечення позову.

Зокрема, до заяви не долучено жодних доказів того, що ОСОБА_2 вживав або вживає будь які дії спрямовані на відчуження належного йому нерухомого майна.

Так само відсутні докази того, що у ОСОБА_2 відсутні кошти на рахунках у банках, чи інше рухоме майно на які у випадку винесення судового рішення на користь заявника також можна звернути стягнення.

Окрім цього Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 у п. 4 роз`яснив, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.04.2022 у справі № 726/822/21.

Суд зауважує, що з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 353499810 від 08.10.2023 також вбачається, що земельна ділянка, кадастровий номер :01:002:0079 загальною площею 0,4084 га та земельна ділянка, кадастровий номер :01:001:0234, загальною площею 2,8072 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за адресою: с. Староміщина, Підволочиський район, Тернопільська область на підставі Договорів оренди землі від 31.03.2023 передані в оренду СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОМУ ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКРАЇНА» строком на 15 років, тобто до 31.03.2038.

Відтак забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне ОСОБА_2 нерухоме майно, зокрема земельні ділянки шляхом накладення арешту, порушить права СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОГО ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКРАЇНА» щодо користування орендованими ними земельними ділянками, оскільки такий вид забезпечення позову, як накладення арешту передбачає, в тому числі і можливість заборони користування майном.

Також, до заяви про забезпечення позову не додані докази, які б підтверджували вартість майна, про обтяження якого просить позивач, що позбавляє суд можливості встановити співмірність застосування заходів забезпечення позову відповідно до заявлених позовних вимог з метою недопущення порушення прав і законних інтересів відповідача.

Таким чином, враховуючи те, що вжиття судом заходів забезпечення позову призведе до порушення прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу та те, що заявником не доведено необхідності вжиття заходів забезпечення позову, зокрема того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості виконання судового рішення або значно ускладнить його виконання, суд доходить висновку про необґрунтованість заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, а відтак і про відсутність підстав для її задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 149-154, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Копію ухвали негайно направити ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н. Р. Кунець