Справа №464/5001/21
пр № 4-с/464/1/24
У Х В А Л А

18 січня 2024 року Сихівський районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді Теслюка Д.Ю.,

за участі секретаря судового засідання Керницької І.В.,

представника стягувача ОСОБА_1 ,

представника боржника ОСОБА_2 ,

державного виконавця Кунди З.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові скаргу ОСОБА_3 на дії державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

в с т а н о в и в :

стягувач ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник адвокат Перунов В.В., 26.12.2023 звернувся в суд із скаргою на дії державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, які полягають у поверненні виконавчого листа №464/5001/21, виданого Сихівським районним судом м.Львова 01.12.2023, стягувачу, без прийняття до виконання. Просить визнати такі дії старшого державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кунди З.Й. незаконними та зобов`язати повторно вирішити питання про відкриття виконавчого провадження за зазначеним вище виконавчим листом.

В обґрунтування скарги покликається на те, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 22.02.2022 у справі №464/5001/21, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми задоволено частково; зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми задоволено частково. Визначено спосіб участі батька ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом встановлення часу їх зустрічей, а саме: перша та третя неділя місяця з 12:00 год до 16:00 год у громадських місцях. У задоволенні вимог первісного позову щодо зобов`язання ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_3 перешкод у спілкуванні з дітьми відмовлено. 01.12.2023 видано виконавчий лист 464/5001/21. Стягувач звернувся до Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою щодо примусового виконання судового рішення. 08.12.2023 старшим державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кундою З.Й. розглянуто заяву щодо примусового виконання рішення Сихівського районного суду м.Львова від 22.02.2022 у справі №464/5001/21 та складено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.7 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» (виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання та вчинення виконавчих дій). 11.12.2023 стягувач ознайомився з вказаним повідомленням, однак вважає такі дії державного виконавця протиправними, із покликанням на ст. ст. 1, 18, 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкцію з організації примусового виконання рішень, затверджену наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, оскільки законодавством чітко передбачено порядок виконання рішення про встановлення графіку побачень стягувача з дитиною. Як вбачається із виконавчого листа №464/5001/21, такий передбачає захід примусового виконання рішення визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми, відтак покликання державного виконавця на п.7 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставним, з огляду на те, що виконавчий документ відповідає всім вимогам, передбаченим до нього.

Ухвалою від 27.12.2023 прийнято до розгляду скаргу та призначено таку до судового розгляду.

Від старшого державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кунди З.Й. 03.01.2024 надійшли заперечення на скаргу, у яких остання зазначила, що нею правомірно 08.12.2023 винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу, відповідно до п.7 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

В судовому засіданні представник стягувача адвокат Перунов В.В. скаргу підтримав з підстав, що наведені в такій, просив скаргу задовольнити.

Представник боржника адвокат Федькович Г.В. заперечила щодо задоволення скарги, просила відмовити у задоволенні такої.

Старший державний виконавець Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кунда З.Й. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні скарги, оскільки у рішенні Сихівського районного суду м.Львова від 22.02.2022 визначено порядок і спосіб виконання такого, що з огляду на норми п.7 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», було підставою для повернення виконавчого листа стягувачу. Окрім цього, зазначила, що зазначене рішення їй частково незрозуміле.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали скарги та матеріали цивільної справи №464/5001/21, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення. Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Чинним законодавством України у разі невиконання судових рішень, які набрали законної сили, передбачена процедура їх примусового виконання.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

При розгляді скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця суд має враховувати те, що принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду, а цивільним - процесуальним кодексом України визначено ознаки обов`язковості судових рішень.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з копії виконавчого листа у справі №464/5001/21, виданого Сихівським районним судом м.Львова 01.12.2023, на виконання рішення Сихівського районного суду м.Львова від 22.02.2022, визначено спосіб участі батька ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з дітьми: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом встановлення часу їх зустрічей, а саме: перша та третя неділя місяця з 12:00 год до 16:00 год у громадських місцях.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 22.02.2022 набрало законної сили 25 березня 2022 року та було пред`явлено до примусового виконання виконавчий лист стягувачем до Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Згідно повідомлення старшого державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кунди З.Й. від 08.12.2023 №дв/7, виконавчий лист №464/5001/21, виданий Сихівським районним судом м.Львова 01.12.2023, керуючись п.7 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто стягувачу без прийняття до виконання. У повідомленні державного виконавця зазначено, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішення та вчинення виконавчих дій.

Строк звернення до суду зі скаргою визначений ст. 449 ЦПК України, зокрема десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Повідомлення стягувачем ОСОБА_3 отримано 11.12.2023, скаргу до Сихівського районного суду м.Львова останнім направлено 20.12.2023, тобто без пропущення процесуального строку.

Відповідно до ст. 1, ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно із ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з ч.1 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження, виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення, шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частинами 1 та 2 ст. 61-1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

Як вбачається із оскаржених дій (рішення) державного виконавця у даній скарзі, виконавчий лист повернуто стягувачу без виконання з підстав, визначених п.7 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку з тим, що виконавчий документ не містить заходів примусового виконання.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст.431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Та обставина, що за рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 22.02.2022 у справі № 464/5001/21 видано виконавчий лист, вже свідчить про те, що це судове рішення за своїм змістом характеризуються реалізованістю та передбачає застосування заходів примусового виконання рішення.

Більше того, процедуру примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною чи рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною передбачено наведеною вище статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».

Окрім цього, не заслуговують на увагу покликання старшого державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кунди З.Й. про те, що рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22.02.2022 у справі № 464/5001/21 є їй частково незрозумілим, оскільки така не була позбавлена можливості звернутись в суд із заявою про роз`яснення рішення суду в порядку, передбаченому ст. 271 ЦПК України.

Враховуючи наведене вище, дії старшого державного виконавця Кунди З.Й. щодо повернення виконавчого листа у справі №464/5001/21 без прийняття до виконання згідно із повідомленням про повернення виконавчого документу стягувачу є неправомірними, відтак скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 259-261, 447, 450, 451 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

скаргу задовольнити.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кунди Зоряни Йосифівни щодо повернення стягувачу виконавчого листа, виданого Сихівським районним судом м.Львова 01.12.2023 у справі №464/5001/21 без прийняття до виконання, що оформлено повідомленням про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 08.12.2023.

Зобов`язати уповноважену особу Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повторно вирішити питання про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим Сихівським районним судом м.Львова 01.12.2023 у справі №464/5001/21.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 23.01.2024.

Суддя Дмитро ТЕСЛЮК