Справа № 545/2165/23
Провадження № 2/545/171/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.02.2024 року Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді: Потетія А.Г.

при секретарі: Мамишевій А.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Департамент патрульної поліції, про відшкодування шкоди, заподіяної, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, -

встановив :

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гречко В.О. звернувся до суду з позовною заявою до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Департамент патрульної поліції, про відшкодування шкоди, заподіяної, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

В обґрунтування позову зазначив, що 01.01.2023 року о 09 год. 40 хв. м. Полтава, проспект Миколи Вавілова,1, інспектор взводу №2 роти №3 УПП в Полтавській області ДПП, Захарченко Дмитро склав протокол про те, що гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 01.01.2023 о 08 год. 54 хв. В м. Полтава, вул. Чураївни, 2А керував ТЗ з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя) від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку за допомогою газоаналізатора ПИЛОЕВ. на місці зупинки, а також в КП ПОЦ ТЗ у лікаря нарколога відмовився в присутності свідків, чим порушив вимоги п.2.5. ПДР, за що відповідальність передбачена,ч.1 ст. 130 КУпАП.

Разом з тим, 01.01.2023 о 10 годині 00 хвилин Інспектор взводу 2 роти №3 батальйону УПП в Полтавській області ДПП лейтенант поліції Сагайдачний Олександр здійснив огляд та тимчасове затримання належного мені на праві власності транспортного засобу (Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_1 ) про, що склав акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу №1 від 01.01.2023.

На даний час протокол, складений відносно ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУПАП розглянуто Ленінським районним судом м. Полтави.

Постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 24,03.2023, справа №553/47/23, провадження №3/553/765/2023, провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 було незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності в наслідок незаконних дій працівників поліції та в результаті чого завдано моральної та майнової шкоди, що підтверджується наступним.

Відсутні підстави для тимчасового затримання транспортного засобу.

Місце зупинки мого транспортного засобу суттєво не перешкоджало дорожньому руху та не створювало загрозу безпеці руху у розумінні ст. 265-4 КУПАП.

Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу №1 від 01.01.2023 та додатки до нього не містить відомостей, які б доводили наявність підстав для затримання ТЗ шляхом доставки його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку.

Працівники поліції порушили норми статей 265-2 та 265-4 КУПАП.

Працівники поліції не тільки не повідомили ОСОБА_1 про намір затримувати транспортний засіб шляхом доставки його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, а й не виконали свій обов`язок надати йому можливість повідомити про тимчасове затримання транспортного засобу та його місцезнаходження іншу особу за власним вибором і вжити заходів щодо повернення автомобіля до місця постійної дислокації, хоча я вимагав надати мені для цього 10 хвилин часу.

Окрім того, працівники поліції не зафіксували в режимі фотозйомки (відеозапису) місце розташування затриманого транспортного засобу ОСОБА_1 .

Інформація про тимчасове затримання транспортного засобу не передано на абонентський номер рухомого (мобільного) зв`язку та на адресу електронної пошти, зазначені належними користувачами або особами, за якими зареєстровані транспортні засоби, відповідно до статті 279-4 цього Кодексу.

Більше того, працівники поліції не повідомили ОСОБА_1 куди саме буде доставлено його ТЗ та на його неодноразову вимогу не надали копію акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, хоча мали це зробити в обов`язковому порядку.

Працівниками поліції порушено Порядок тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання»

Автомобіль ОСОБА_1 був евакуйований на спеціальний майданчик незаконно, в порушення «Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання» затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1102, та з перевищенням інспекторами своїх службових повноважень.

ОСОБА_1 не надано оскаржуваний акт для підпису, та не надано копію такого акту, що грубо порушує Порядок.

В порушення Порядку в оскаржуваному акті не зазначено наступне: найменування, місцезнаходження та номер телефону підприємства, установи або організації; які прийняли транспортний засіб для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку; посада, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка виконує роботи з доставляння транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку; Акт складено з грубим порушенням Порядку: акт огляду не складено в присутності особи, яка виконує роботи з доставляння транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку як того вимагає Порядок; оскаржуваний акт не надано для підпису водієві та не вручено його копію, навіть після моєї вимоги надати такий акт; не проведена відео та фотофіксація місця затримання транспортного засобу.

Щодо заподіяної ОСОБА_1 шкоди протиправними діями працівників поліції.

Затриманий належний ОСОБА_1 ТЗ було доставлено на спеціальний майданчик за адресою: АДРЕСА_1 .

02.01.2023 адвокат Гречко В.О. разом з ОСОБА_1 прибули за зазначеною адресою. Працівник поліції повідомив нам, що ОСОБА_1 має заплатити кошти за зберігання автомобіля у сумі 240 грн. та за транспортування автомобіля у сумі 1700 грн. та надав йому реквізити рахунків для оплати.

Після цього, відповідно до квитанції №0.0..1 від 02.01.2023, Позивачем сплачено грошові кошти за послуги евакуатора у сумі 1700 грн. 00 коп. на рахунок ФОП ОСОБА_2 , код НОМЕР_2 (комісія складала 25 грн. 00 коп.).

Відповідно до квитанції №0.0..1 від 02.01.2023 мною сплачено грошові кошти за послуги зберігання т/з у сумі 240 грн. 00 коп. на рахунок ГУНП в Полтавській області, код 40108630 (комісія складала 25 грн. 00 коп.).

Окрім того, з метою захисту прав та інтересів ОСОБА_1 , отримання копії оскаржуваного акту, адвокатом Гречко В.О. було подано на адресу Управління патрульної поліції в Полтавській області адвокатський запит від 02.01.2023 з вимогою надати засвідчену належним чином копію акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

Вищезазначені послуги адвоката коштували ОСОБА_1 3000 грн. 00 коп., які ним в подальшому сплачені, що підтверджується актом прийняття - передачі наданих послуг №1/2 від 03 січня 2023 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру №48 від 03 січня 2023 року.

З метою захисту ОСОБА_1 в суді під час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП адвокатом надано наступні послуги: підготовлено адвокатський запит від 02 січня 2023 року про надання матеріалів, що були зібрані з метою притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за ст. 130 КУпАП; підготовлено проект заяви до КП «Полтавський обласний центр терапії залежностей Полтавської обласної ради» з метою отримання результатів проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 ; проаналізовано отримані матеріали та підготовлено від імені ОСОБА_1 проект Заперечення на протокол та надано консультацію з метою виступу ОСОБА_1 в судовому засіданні.

Зазначені послуги позивачу коштували 5000 грн., що підтверджується актом прийняття - передачі наданих послуг №2/3 від 20 січня 2023 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру №60 від 20 січня 2023 року.

Разом з тим, неправомірними діями інспектора УПП в Полтавській області фактично було незаконно притягнуто ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності та позбавлено його права на користування та розпорядження його власністю, чим завдано позивачу моральної шкоди.

Так, 01.01.2023 вранці автомобіль позивача було затримано, тобто він не міг пересуватися на своєму автомобілі та займатися своїми буденними справами. Окрім того, вранці ОСОБА_1 використовував автомобіль, щоб підвезти дружину на роботу, а потім він мав вирушити додому та бути зі своїм чотирьохрічним сином. У зв`язку із затриманням ТЗ, ОСОБА_1 , зміг прибути додому лише близько 16:00 години і всі його плани на вихідний день залишилися не реалізованими. В цей же день він витратив свій час для поїздки до медичного закладу з метою проходження огляду на стан сп`яніння.

Окрім того, 02.01.2023 позивачу необхідно було вийти на роботу та виконувати свої обов`язки, потім виділити час, відклавши всі справи та, перенісши деякі на інший день, для вирішення питання щодо повернення свого автомобіля зі спеціального майданчика.

Також слід врахувати, що позивачем витрачено доволі значний час для захисту своїх прав, доведення правоти, відновлення ділової репутації серед колег та клієнтів. Зокрема, необхідно було відвідувати судові засідання, консультуватися з адвокатом.

Звертаю увагу, що факт незаконного затримання транспортного засобу із явними порушеннями законодавства додали страждань Позивачу та змусили нервувати, знаходити спосіб вирішувати свої справи без транспортного засобу, перевозити дитину без автокрісла.

Звертаю увагу суду, що під час спілкування з позивачем працівники поліції, їх було четверо, дозволяли собі ображати його та називали « ОСОБА_3 », перебивали, не даючи висловити свою думку, намагалися вплинути на свідків, не розглядали справу відкрито, ховалися до свого автомобіля разом зі свідками, відмовляли ОСОБА_1 у наданні копії документів щодо затримання транспортним засобом та відмовлялися відповідати на запитання.

Вище викладене, свідчить про порушення звичного способу життя Позивача через протиправні рішення інспектора поліції УПП в Полтавській області, порушення його права на розпорядження власним майном. Зазначену моральну шкоду Позивач оцінює у п`ятнадцять тисяч гривень. (Постанова КАС ВС від 14.02.2019 р. у справі № 1170/2а-717/11 (2-кас/811/44/15))

Установлення судами незаконного рішення та протиправної бездіяльності держоргану стосовно позивача є підставою для стягнення на користь особи моральної шкоди в співмірному розмірі, оскільки відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення право особи, які були виявлені й доведені в судовому порядку за результатами розгляду справи.

Отже, неправомірними діями інспектора УПП в Полтавській області під час незаконного притягнення ОСОБА_1 до відповідальності та затримання його ТЗ, Позивачу було завдано майнової шкоди на суму 9 990 грн. 00 коп. (дев`ять тисячі дев`ятсот дев`яносто гривень, 00 копійок) та моральної шкоди на суму 15 000 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України»(л. 64, заява N 40450/04, від 15 жовтня 2009)Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Таким чином, відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Згідно ст. 22 ЦК України, Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Для застосування такого виду цивільно-правової відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди та її розміру; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювана та шкодою; 4) вини.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювана шкоди.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 25 лютого 2019 року у справі №466/4051/15-ц.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За змістом ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв`язку з прийняттям зазначеними суб`єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень. визначених Конституцією і законодавством України.

Отже, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за вказаними нормами доказуванню підлягають: а) наявність шкоди; б) незаконність рішень (дій, бездіяльність) наявність заподіювана шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та прийняттям незаконних рішень (дій, бездіяльності) заподіювачем. Наявність чи відсутність вини заподіювана в даному випадку правового значення не має.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій. їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та. у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ПК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 5Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до статей 1, 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, незаконного накладення штрафу та послідуючого закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» №266/94-ВРу наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Частина друга ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачає, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), зазначено, що: «здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».

Постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 24.03.2023, справа №553/47/23, провадження №3/553/765/2023, провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Частиною 5 ст.82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи.

Факти встановлені Постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 24.03.2023, справа №553/47/23 про притягнення до адміністративної відповідальності позивача є преюдиційними і ґрунтуються на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу, що забезпечує єдність судової практики.

У зв`язку із незаконним притягненням до адміністративної відповідальності позивач ОСОБА_1 був змушений доводити свою правоту в судовому порядку, затрачати час та кошти для доведення незаконності дій та рішення відповідача, вимушений змінити звичний спосіб життя, зазнати душевних страждань.

Вважаю, що позивачем доведено факт наявність шкоди, незаконного рішення заподіювана шкоди; причинний зв`язок між шкодою та прийняттям незаконних рішень заподіювачем, а тому наявні підстави для стягнення моральної та майнової шкоди.

При цьому, Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

При визначенні розміру моральної шкоди необхідно врахувати вимоги розумності та справедливості, і встановлені судом обставини, а саме здійснення незаконного провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав ОСОБА_1 внаслідок дій працівників поліції, а саме: негативні почуття через безпідставність звинувачень, час та зусилля, необхідні для доведеності своєї чесності і порядності, налагодження нормального життєвого ритму, відсутність істотних негативних наслідків для позивача.

Просить суд його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, стягнути з Державного бюджету України на його користь 29 990, 00 (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто гривень) 00 коп., з яких : на відшкодування моральної шкоди 15000,00 (п`ятнадцять тисяч гривень) 00 копійок; на відшкодування майнової шкоди 9 990, 00 (дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто гривень) 00 копійок, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Представник відповідача - Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Департамент патрульної поліції, проти позовних вимог заперечила. Так у відзиві зазначила наступне.

01.01.2023 керуючи автомобілем MITSUBISHI LANCER, номерний знак НОМЕР_1 в м. Полтаві по вул. Чураївни, 2 А водій ОСОБА_1 здійснив зупинку на виїзді з прилеглої територій, чим порушив вимоги п.15.9 (и) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 р (далі ПДР).

Відносно позивача було складено адмінпостанову та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Будучи не згодним з притягненням його до адмінвідповідальності, Позивач подав позов про скасування постанови до Полтавського районного суду.

Слід зазначити, що Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 28.02.2023 року Позивача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за ознаками правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Крім того, інспектором патрульної поліції Захарченком Д. О. було складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно Позивача.

Так, під час спілкування з гр. ОСОБА_1 у працівника поліції виникла підозра проте, що водій перебуває у стані алкогольного сп`яніння. У зв`язку із цим, в подальшому, йому було запропоновано пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку за допомогою газоаналізатора DRAGER на місці зупинки або в КППОЦ ТЗ у чергового лікаря нарколога. Позивач відмовився від проходження вище вказаного медичного освідування в присутності двох свідків, що було зафіксовано на бодікамеру поліцейського № 469256 (відеозапис додається).

У зв`язку з вище викладеним на гр. ОСОБА_1 було складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора DRAGER на місці зупинки або в КППОЦ ТЗ відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України.

Що стосується евакуації транспортного засобу.

Представник Позивача у позовній заяві спирається на ст. 265-2 та 265-4 КУпАП. Проте, він ігнорує той факт, що ст. 265-4 стосується інспекторів з паркування, і вже жодним чином не працівників патрульної поліції.

Відповідно до Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання від 17 грудня 2008 року (далі - Порядок) працівниками патрульної поліції було здійснено евакуацію транспортного засобу Позивача.

У п. 2 Порядку визначено, що тимчасове затримання транспортного засобу проводиться поліцейським у разі наявності в нього підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою - четвертою, шостою і сьомою статті 121, частинами третьою - п`ятою статті 122 (у частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю), статтями 122-5, 124, 126, частинами першою - четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На відео з бодікамери зафіксовано як поліцейські в присутності Позивача та свідків проводять опис транспортного засобу MITSUBISHI LANCER, номерний знак НОМЕР_1 .

Позивач не проявляв жодного інтересу до процесу опису свого транспортного засобу, його лише цікавило питання, щоб хтось вказав, які у нього ознаки алкогольного сп`яніння.

В подальшому під час ознайомлення Позивача зі змістом протоколу, складеного відносно нього, поліцейський Захарченко Д. О. зазначив, що до протоколу додається Акт затримання транспортного засобу. Позивач перепитав: «Акт? Який Акт?»

Поліцейський відповів: «Акт затримання ТЗ.»

Надалі ситуація повторилася: Позивач поводив себе неадекватно, сварився з поліцейськими, кричав. Його жодним чином не цікавив той факт, що працівники поліції збираються евакуювати його автомобіль. І лише коли приїхав евакуатор Позивач сказав, що зараз може хтось приїхати і забрати машину. Жодних дій, щоб евакуація ТЗ не відбулася Позивач не здійснював, тому його твердження про те, що були порушені його права не знаходять підтвердження.

Крім того, слід зазначити, що на відео зафіксовано, що Позивач зупинив свій автомобіль з порушеннями правил зупинки, що ускладнювало рух іншим транспортним засобам (на в`їзді до території заправної станції).

Щодо стягнення коштів на відшкодування майнової, моральної шкоди та на відшкодування витрат на правничу допомогу.

?У Позовній заяві представник Позивача зазначає, що йому завдано майнової шкоди на суму 9 900 грн. (дев`ять тисяч дев`ятсот грн.) у зв`язку із евакуацією транспортного засобу на майданчик тимчасового затримання ТЗ. До неї додаються квитанції про сплату 1700 (одна тисяча сімсот) грн за транспортування автомобіля, 240 (двісті сорок) грн за зберігання автомобіля та загальна комісія банку у сумі 50 (п`ятдесят) грн.

Загальна сума, яку сплатив Позивач, щоб забрати автомобіль з майданчику тимчасового затримання ТЗ становить 1990 (одна тисяча дев`ятсот дев`яносто) грн., а не 9 990грн. Тому вказана Позивачем сума не зрозуміла та нічим не підтверджена.

?Не доведеність моральної шкоди, завданої позивачеві:

Позивач, як доказ спричинення йому моральних страждань, вказує рішення суду І інстанції, якими скасовано складений відносно нього адмінпротокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Суддею Ленінського районного суду м. Полтави Ткачуком Ю. А. прийняте рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Судове рішення має такий зміст:

(Витяг):…«З матеріалів справи вбачається, що ознаками сп`яніння у ОСОБА_1 патрульним поліцейським було зазначено «запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя». Разом з тим, «запах алкоголю із порожнини рота», є єдиною ознакою алкогольного сп`яніння, яку з об`єктивних підстав, суд не може перевірити на відповідність реальним обставинам, позаяк, інших ознак алкогольного сп`яніння у водія при перегляді відеозапису судом не було виявлено.

З відеозапису встановлено, що водієм ОСОБА_1 заперечувалося вжиття алкоголю і наявність в нього ознак сп`яніння, крім того, останній наполягав на засвідченні запрошеними свідками відсутності в нього ознак сп`яніння, разом з тим, працівниками поліції зазначену вимогу було проігноровано.

Поясненнями свідків, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , наявних у матеріалах справи, не підтверджується наявність ознак алкогольного сп`яніння у гр. ОСОБА_1 .

Таким чином, дослідження відеозапису не дає підстав для висновку, що поведінка чи вигляд ОСОБА_1 свідчили про наявність ознак перебування його у стані алкогольного сп`яніння, які б давали підстави для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Окрім цього, суд приймає до уваги надану ОСОБА_1 копію висновку щодо результатів медичного огляду з метою встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів та акту медичного огляду на стан сп`яніння складені КП «ПО Центр терапії залежностей ПОР» 01.01.2023 о 11 год. 38 хв., відповідно до якого, під час проведення огляду гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ознак сп`яніння не встановлено.

Оскільки досліджені в судовому засіданні докази, як окремо, так і в сукупності, позбавляють суд можливості дійти до переконливого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю будь-яких належних та допустимих доказів наявності ознак алкогольного сп`яніння, суд вважає, що наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не підтвердилась в судовому засіданні».

Відповідач категорично не погоджується з позицією судді Ленінського районного суду м. Полтави Ткачуком Ю. А., оскільки зміст судового рішення повністю суперечить матеріалам відеофіксації події, які були додатком до адмінпротоколу, що свідчить про порушення судом норм права.

Окрім того, судом безпідставно взято до уваги висновок лікаря КП «Полтавський обласний центр терапії залежностей» від 01.01.2023 року №3 про результати медичного огляду ОСОБА_1 , відповідно до якого останній нібито перебуває у тверезому стані.

Відповідно до вимог ст.266 КУпАП, огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського….Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України…Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, а саме розділу ІІІ «Проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів» .

…17. Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку….

…20. Висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров`я…

….22. Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Отже, висновок лікаря КП «Полтавський обласний центр терапії залежностей» від 01.01.2023 року № 3 про результати медичного огляду ОСОБА_1 виданого на підставі огляду без присутності поліцейського та без його направлення на такий огляд, є недійсним.

Ст. 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адмінправопорушення може бути оскаржена протягом 10-ти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адмінвідповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором, у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 КУпАП.

Оскільки чинне законодавство України не передбачає права на оскарження даної постанови суду органом, посадовою особою якого було складено адміністративний матеріал, судове рішення від 24.03.2023 року відповідно набрало законної сили.

Позивач зазначає, що неправомірними діями поліцейських його було позбавлено права керувати та розпоряджатися власним майном, чим завдано моральної шкоди.

Проте, у поставові Ленінського районного суду м. Полтави від 24.03.2023 року нічого не вказано про визнання дій поліцейського неправомірними, а суд постановив закрити провадження за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Крім того, Позивача ніхто не обмежував у праві забрати свій автомобіль у той самий день, що і відбулося складення адмінматеріалів, за наявності тверезого водія з посвідченням водія відповідної категорії.

Гр. ОСОБА_1 стверджує, що він витратив свій особистий час на те, щоб пройти освідування на стан сп`яніння у КППОЦ ТЗ. Проте, не варто забувати про той факт, що поліцейські неодноразово пропонували пройти освідування на стан сп`яніння в установленому законом порядку за допомогою газоаналізатора DRAGER на місці зупинки або в КППОЦ ТЗ у чергового лікаря нарколога, але він відмовлявся.

Тобто, це був особистий вибір Позивача, а поліцейські діяли в рамках законодавства. Все вище викладене підтверджується записами з бодікамери поліцейського.

Згідно з ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до змісту постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,

«П. 3 Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

П. 4 У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

П. 5 Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають:

- наявність такої шкоди,

- протиправність діяння її заподіювача,

- наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача,

- вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, є протиправна поведінка, шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, й відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду».

У своїй позовній заяві Позивач не наводить підтверджуючих фактів заподіяння йому моральної шкоди, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір заподіяної шкоди. До позову не додається жодних доказів, які б підтверджували спричинення моральної шкоди позивачу.

Позивач вказує, що притягнення його до адмінвідповідальності завдало моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях та приниженні честі та гідності.

Але жодного доказу, які б підтверджували спричинення моральної шкоди Позивачем не надається.

Окрім того, статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Отже, метою адмінстягнення є не приниження чи образа порушника, а профілактика правопорушень.

Таким чином постає питання чи було завдано позивачеві моральної шкоди взагалі та в чому вона проявляється?

Позивач оцінив свою моральну шкоду в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн.

Конкретного розрахунку суми позову чи аналогічної судової справи з прийнятим рішенням останній не вказує.

З огляду на вищевикладене, Позивачем не доведено ні наявності моральної шкоди, ні її розміру, ні того, що вона спричинена певними діями інспекторів патрульної поліції. Відтак, вимога щодо відшкодування такої шкоди є безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз`яснень пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Тому Відповідач не погоджується як з самим фактом завдання моральної шкоди Позивачеві, так і з розміром відшкодування моральної шкоди, оскільки цей розмір не відповідає верховенству права, вимогам розумності і справедливості та ступеню моральних страждань, про які зовсім не вказано у позовній заяві.

Отже, розмір відшкодування матеріальної та моральної шкоди є предметом доказування, тобто, позивач має довести суду, що пропонований ним розмір компенсації відповідає його матеріальним збиткам та моральним стражданням.

Згідно з ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Що стосується посилання позивача на положення ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Позивач, як на підставу своїх позовних вимог у позовній заяві посилається на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон № 266/94-ВР ).

Відповідно до ст.1 Закону № 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянину внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Таким чином, у самому законі визначено вичерпний перелік суб`єктів, незаконні дії яких завдали особі шкоди. До них віднесено органи, що здійснюють :

-оперативно-розшукову діяльність,

-досудове розслідування,

-органи прокуратури,

-суд.

У ст.5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» визначено перелік органів, оперативні підрозділи яких можуть здійснювати оперативно-розшукову діяльність. Проведення оперативно-розшукової діяльності іншими підрозділами зазначених органів, підрозділами інших міністерств, відомств, громадськими, приватними організаціями та особами забороняється.

Згідно ч. 3 ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію» у складі поліції функціонують:

1) кримінальна поліція;

2) патрульна поліція;

3) органи досудового розслідування;

4) поліція охорони;

5) спеціальна поліція;

6) поліція особливого призначення.

Основні завдання та функції поліцейського патрульної поліції визначено в посадовій інструкції поліцейського патрульної поліції, затвердженої наказом ДПП від 05.01.2016 № 4/1. Такої функції як здійснення оперативно розшукової діяльності чи досудового слідства на поліцейського патрульної поліції не покладено.

За таких обставин, посилання позивача на Закон № 266/94-ВР є безпідставним, оскільки дія цього закону не поширюється на співробітників Департаменту патрульної поліції, працівником якого є інспектори, що виносили адмінпостанову.

Щодо позовної вимоги про стягнення 5000 грн. на правову допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У відповідності до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Так, представник Позивача додає до позовної заяви три Акти про прийняття-передачу наданих послуг (далі - Акт):

Акт № 1/2 від 03.01.2023 року у якому зазначена загальна сума 3 (три) тисячі грн.

Акт № 2/3 від 20.01.2023 року на загальну суму 5 (п`ять) тисяч грн.

Акт № 2/5 від 09.06.2023 року на загальну суму 5 (п`ять) тисяч грн.

В Актах наявні такі пункти як:

?Представництво інтересів в УПП в Полтавській області, оцінена в 1600 (одна тисяча шістсот) грн.;

?Підготовка та надсилання адвокатського запиту від 02.01.2023 року;

?Консультації, збір документів та їх аналіз 5 000 (п`ять тисяч) грн (дублюються у Актах);

?Витрати на забезпечення адвоката транспортом.

Слід зазначити, що представник позивача направляв три адвокатські запити від 02.01.2023 року до УПП в Полтавській області ДПП. Дані запити були доставлені ним особисто до підрозділу, про що зроблена відповідна відмітка у розносній книзі УПП в Полтавській області ДПП.

Відповіді на вище вказані адвокатські запити направлялися засобами поштового зв`язку на адресу адвокатського об`єднання «Юридичний альянс». Тому сума у 1600 грн. за представництво інтересів Позивача в УПП в Полтавській області ДПП явно завищена.

Крім того, що стосується самого змісту адвокатських запитів, то не зрозуміло чому саме їх аж три. Вони були спрямовані до однієї юридичної особи УПП в Полтавській області ДПП, у п. 4. зазначена загальна фраза «..Інші матеріали, які будуть використані як докази по справі про адміністративне правопорушення».

Для будь кого зрозуміло, що якщо відносно особи складалися адміністративні матеріали, особлива за ст. 130 КУпАП, які направляються на суд, то воно обов`язково у повному обсязі будуть надані на адвокатський запит.

Відтак, незаконність дій працівників поліції судом чи іншим уповноваженим органом не визнавалась, відтак, підстав для відшкодування шкоди немає.

Також відсутні будь які доводи, на які б посилався Позивач як на обґрунтування заподіяної йому шкоди, а відтак не є доведеною сама наявність такої шкоди.

Отже, позов є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Також, представник відповідача надала доповнення до відзиву, згідно яких 01.01.2022 екіпаж патрульної поліції у складі інспектора взводу № 1 роти № 3 батальйону УПП в Полтавській області ДПП старшого лейтенанта поліції Захарченка Дмитра Олексійовича та інспектора взводу № 1 роти № 3 батальйону УПП в Полтавській області ДПП старшого лейтенанта поліції Сагайдачного Сергія Олександровича близько 08 год. 54 хв. в м. Полтаві по вул. Чураївни, 2 А, помітили громадянина, який керуючи автомобілем MITSUBISHI LANCER, номерний знак НОМЕР_1 та здійснив зупинку на виїзді з прилеглої територій, чим порушив вимоги п здійснив зупинку на виїзді з прилеглої територій, чим порушив вимоги п.15.9 (и) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 р (далі ПДР). Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 р (далі ПДР).

В подальшому, екіпажем патрульної поліції було прийнято рішення про зупинку даного транспортного засобу.

Водієм транспортного засобу виявився ОСОБА_1 .

Під час спілкування з водієм в останнього було виявлено явні ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя).

Водієві ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в присутності двох свідків на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Alcotest Drager» або у найближчому закладі охорони здоров`я.

Водій ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Alcotest Drager» на місці зупинки автомобіля відмовився.

Також водієві було запропоновано проїхати до медичного закладу (КП «Полтавський обласний центр терапії залежностей») до чергового лікаря-нарколога, на що водій відмовився.

Відтак, ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ та в медичному закладі, що проводиться в присутності поліцейського, на підставі чого відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №086476 від 01.01.2023 за ознаками ч.1 ст. 130 КУпАП.

Адміністративний протокол за ознаками ч.1 ст.130 КУпАП в порядку ст. 257 КУпАП був направлений для розгляду до Ленінського районного суду м. Полтави.

Також, на місці зупинки інспектором було проведено розгляд справи за ч. 1 ст. 122 КУпАП, якою передбачено відповідальність за порушення Правил дорожнього руху України, а саме п. 15.9 (и) ПДР України.

За результатами розгляду справи відносно гр. ОСОБА_1 було винесено постанову серії ЕАР № 06354014 від 01.01.2023 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, якою накладено стягнення, відповідно до санкції статті, в розмірі 340 грн.

Подію, що мала місце 01.01.2023 за участю гр. ОСОБА_1 було зафіксовано за допомогою відеореєстратора, що знаходився у салоні службового автомобіля (фіксувався факт керування) та за допомогою службової нагрудної відеокамери №469256 (фіксувалося спілкування працівників з водієм ТЗ).

Гр. ОСОБА_1 не погоджуючись з винесеною постановою серії ЕАР № 06354014 від 01.01.2023 скористався своїм правом на оскарження даної постанови подавши позовну заяву до Полтавського районного суду Полтавської області.

28.02.2023 рішенням Полтавського районного суду Полтавської області по справі № 545/76/23, гр. ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог тим самим залишено в силі постанову серії ЕАР № 06354014 від 01.01.2023 та доведено, що інспектор правомірно виніс дану постанову. Відповідно до відмітки суду, 10.03.2023 рішення суду набрало законної сили.

24.03.2023 року за результатами розгляду адміністративного протоколу відносно гр. ОСОБА_1 суддею Ленінського районного суду м. Полтави Ткачук Ю. А. прийняте рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Судове рішення має такий зміст:

(Витяг): … «Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивною стороною складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є, зокрема, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до розділу І пункту 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції огляду на стан сп`яніння, затвердженої наказом МВС України від 09.11.2015 № 1452/735, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Положеннями пункту 3 та 4 розділу І вищезазначеної Інструкції передбачено, що ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.

Отже, поліцейський вправі пред`явити до водія транспортного засобу вимогу пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння лише за наявності підстав вважати, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Описані в Інструкції ознаки алкогольного чи іншого сп`яніння водія повинні бути очевидними, а не сумнівними, як у даному випадку.

З матеріалів справи вбачається, що ознаками сп`яніння у ОСОБА_1 патрульним поліцейським було зазначено «запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя». Разом з тим, «запах алкоголю із порожнини рота», є єдиною ознакою алкогольного сп`яніння, яку з об`єктивних підстав, суд не може перевірити на відповідність реальним обставинам, позаяк, інших ознак алкогольного сп`яніння у водія при перегляді відеозапису судом не було виявлено.

З відеозапису встановлено, що водієм ОСОБА_1 заперечувалося вжиття алкоголю і наявність в нього ознак сп`яніння, крім того, останній наполягав на засвідченні запрошеними свідками відсутності в нього ознак сп`яніння, разом з тим, працівниками поліції зазначену вимогу було проігноровано.

Поясненнями свідків, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , наявних у матеріалах справи, не підтверджується наявність ознак алкогольного сп`яніння у гр. ОСОБА_1 .

Таким чином, дослідження відеозапису не дає підстав для висновку, що поведінка чи вигляд ОСОБА_1 свідчили про наявність ознак перебування його у стані алкогольного сп`яніння, які б давали підстави для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Окрім цього, суд приймає до уваги надану ОСОБА_1 копію висновка щодо результатів медичного огляду з метою встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів та акту медичного огляду на стан сп`яніння складені КП «ПО Центр терапії залежностей ПОР» 01.01.2023 о 11 год. 38 хв., відповідно до якого, під час проведення огляду гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ознак сп`яніння не встановлено.

Оскільки досліджені в судовому засіданні докази, як окремо, так і в сукупності, позбавляють суд можливості дійти до переконливого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю будь-яких належних та допустимих доказів наявності ознак алкогольного сп`яніння, суд вважає, що наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не підтвердилась в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.»

Департамент патрульної поліції категорично не погоджується з позицією судді Ленінського районного суду м. Полтави, оскільки зміст судового рішення повністю суперечить матеріалам відеофіксації події, які були додатком до адмінпротоколу, що свідчить про порушення судом норм права.

Окрім того, судом безпідставно взято до уваги висновок лікаря КП «Полтавський обласний центр терапії залежностей» про результати медичного огляду ОСОБА_1 , відповідно до якого останній нібито перебуває у тверезому стані.

Відповідно до вимог ст.266 КУпАП, огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я. Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі відсторонення особи від керування транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом можливість керування цим транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія (судноводія) відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, а саме розділу ІІІ «Проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів»,

16. Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння) (додаток 4), видається на підставі акта медичного огляду.

17. Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку.

18. Усі записи в акті медичного огляду та висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повинні бути розбірливими, не допускається формулювання «Норма».

19. Акт медичного огляду особи складається в одному примірнику, який залишається в закладі охорони здоров`я.

20. Висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров`я.

21. Кожний випадок огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я реєструється в журналі реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (додаток 5).

22. Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Отже, висновок лікаря КП «Полтавський обласний центр терапії залежностей» від 01.01.2023 року про результати медичного огляду ОСОБА_1 , виданого на підставі огляду без присутності поліцейського та без його направлення на такий огляд, є недійсним.

Ст. 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адмінправопорушення може бути оскаржена протягом 10-ти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адмінвідповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором, у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 КУпАП.

Оскільки чинне законодавство України не передбачає права на оскарження даної постанови суду органом, посадовою особою якого було складено адміністративний матеріал, судове рішення від 24.03.2023 року набрало законної сили.

Слід зазначити, що відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно дотримуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до підпунктів 1 та 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3, 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань:

- здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень;

- виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення;

- вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення;

- регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до пунктів 1, 3, частини першої статті 35 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

-якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

-якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Відповідно до пункту 2, 3 розділу І наказу МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є:

-запах алкоголю з порожнини рота;

-порушення координації рухів;

-порушення мови;

-виражене тремтіння пальців рук;

-різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

-поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до пункту 6 розділу І Наказу МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби).

Відповідно до пункту 12 розділу ІІ Наказу МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Відповідно до пункту 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» затвердженого Постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Відповідно до частини першої статті 130 КУпАП, забороняється керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до статті 221 КУпАП судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 КУпАП.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої сьомої статті 266 КУпАП, у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється. Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі відсторонення особи від керування транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом можливість керування цим транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія (судноводія) відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом.

Отже, працівниками УПП в Полтавській області ДПП було належним чином проведено процедуру освідування, де факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки так і у лікаря нарколога зафіксовано на відео з нагрудної камери та поясненнями двох свідків, у зв`язку з чим поліцейськими було складено протокол про адміністративне правопорушення, зі змістом якого ОСОБА_1 було ознайомлено.

Що стосується тимчасового затримання транспортного засобу.

Відповідно до ст. 265-2 інспектор патрульної поліції може тимчасово затримувати транспортний засіб, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 121, частинами третьою, п`ятою, шостою і сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома)), статтями 122-5, 124, 126, частинами першою-четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 цього Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, або транспортний засіб розміщений на місцях, призначених для зупинки, стоянки, безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, призначених для зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. У разі фіксації обставин тимчасового затримання транспортного засобу в режимі фотозйомки (відеозапису) таке затримання відбувається без присутності понятих.

Порядок тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вище зазначене та те, що водій транспортного засобу MITSUBISHI LANCER, номерний знак НОМЕР_1 , після зупинки працівниками патрульної поліції в порушення п. 2.5. ПДР України відмовився пройти огляд на стан сп`яніння тим самим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі вище наведеного та положень ст.265-2 КУпАП, інспектором патрульної поліції було прийнято рішення про відсторонення водія від керування вище зазначеним транспортним засобом.

Слід зауважити, що водій який керує транспортним засобом в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння наражає на небезпеку себе та інших учасників дорожнього руху.

Окрім того неправомірність дій працівників патрульної поліції під час оформлення адміністративних матеріалів відносно гр. ОСОБА_1 , що мало місце 01.01.2023р. ніким НЕ визнавались, а ні судом, а ні вище стоячим органом.

Тим більше, Полтавським районним судом Полтавської області залишено в силі постанову у серії ЕАР № 06354014 від 01.01.2023, якою на гр. ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у розмірі 340 грн., а отже судом встановлено той факт, що постанову винесено правомірно.

Також, не встановлено факту неправомірності дій працівників поліції і постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 21.03.2023 року.

Отже, працівники УПП в Полтавській області ДПП діяли в межах чинного законодавства, відповідно до повноважень наданих Законом України «Про Національну поліцію», КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 №1395.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/90073897) вказала, що визначений статтею 77 КАС обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльність не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Департаментом патрульної поліції на виконання вимог ч. 2 ст. 77 КУпАП надано належні та допустимі докази, на яких ґрунтується відзив на позов. В свою чергу позивач у своєму позові не додає достатніх доказів для належного обґрунтування своїх позовних вимог.

Що стосується позовної вимоги про стягнення 5000 грн. на правову допомогу адвоката.

При вирішенні питання про визначення розміру судових витрат на правову допомогу, необхідно брати до увагу практику Європейського суду з прав людини. Прикладом цього є ухвала Вищого Господарського Суду України по справі № 910/17635/15, у якій суд посилається на п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004.

Європейський суд з прав людини при розгляді зазначених справ зазначав, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Використовуючи правову позицію Європейського суду з прав людини, при розгляді справи № 910/17635/15, Вищий Господарський Суд України зазначив, що при вирішенні питання необхідно враховувати принципи спів розмірності та розумності судових витрат, складність справи.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Ч. 3 ст. 137 цього Кодексу встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до звіту про надану правову та професійну правничу допомогу, надані наступні послуги з професійної правничої допомоги:

?Представництво інтересів в УПП в Полтавській області, оцінена в 1600 (одна тисяча шістсот) грн.;

?Підготовка та надсилання адвокатського запиту від 02.01.2023 року;

?Консультації, збір документів та їх аналіз 5 000 (п`ять тисяч) грн. (дублюються у Актах);

?Витрати на забезпечення адвоката транспортом.

Загальна вартість наданих послуг у даній справі зазначена 5000 грн.

Однак слід враховувати, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Із врахуванням вищевикладених обставин, оскільки у поданих документах не обґрунтовано заявлену адвокатом вартість послуг у сфері права із посиланням на первинні документи, розмір витрат, які клієнт сплатив своєму адвокату не підтверджується належними та допустимими доказами, а отже позовна вимога щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката є такою, що не підлягає до задоволення.

Позивач та його представник до суду не з`явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали та прохали суд їх задовольнити.

Представник відповідача до суду не з`явилася, надала заяву про те, що проти розгляду справи у її відсутності не заперечує, проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечує з підстав викладених у відзиві та доповненні на відзив.

Представник третьої особи до суду не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи приходить до такого.

Судом встановлено, що 01.01.2022 екіпаж патрульної поліції у складі інспектора взводу № 1 роти № 3 батальйону УПП в Полтавській області ДПП старшого лейтенанта поліції Захарченка Дмитра Олексійовича та інспектора взводу № 1 роти № 3 батальйону УПП в Полтавській області ДПП старшого лейтенанта поліції Сагайдачного Сергія Олександровича близько 08 год. 54 хв. в м. Полтаві по вул. Чураївни, 2 А, помітили громадянина, який керуючи автомобілем MITSUBISHI LANCER, номерний знак НОМЕР_1 та здійснив зупинку на виїзді з прилеглої територій, чим порушив вимоги п здійснив зупинку на виїзді з прилеглої територій, чим порушив вимоги п.15.9 (и) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 р. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 р.

Адміністративний протокол за ознаками ч.1 ст.130 КУпАП в порядку ст. 257 КУпАП був направлений для розгляду до Ленінського районного суду м. Полтави.

Також, на місці зупинки інспектором було проведено розгляд справи за ч. 1 ст. 122 КУпАП, якою передбачено відповідальність за порушення Правил дорожнього руху України, а саме п. 15.9 (и) ПДР України.

За результатами розгляду справи відносно ОСОБА_1 було винесено постанову серії ЕАР № 06354014 від 01.01.2023 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, якою накладено стягнення, відповідно до санкції статті, в розмірі 340 грн.

ОСОБА_1 не погоджуючись з винесеною постановою серії ЕАР № 06354014 від 01.01.2023 скористався своїм правом на оскарження даної постанови подавши позовну заяву до Полтавського районного суду Полтавської області.

28.02.2023 рішенням Полтавського районного суду Полтавської області по справі № 545/76/23, ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог тим самим залишено в силі постанову серії ЕАР № 06354014 від 01.01.2023 та доведено, що інспектор правомірно виніс дану постанову. 10.03.2023 рішення суду набрало законної сили.

24.03.2023 року за результатами розгляду адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 суддею Ленінського районного суду м. Полтави Ткачук Ю. А. прийняте рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Зважаючи на встановлену обставину виності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП , що підтверджується постановою серії ЕАР № 06354014 від 01.01.2023 яка залишена без змін рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 28.02.2023 а тому і подальші дії співробітника поліції зокрема щодо складення протоколу за ознаками ч.1 ст.130 КУпАП та вжиття відповідних заходів щодо затримання транспортного засобу суд вважає законними та такими , що ґрунтувались на переконанні інспектора щодо винності ОСОБА_1 в інкримінованих правопорушеннях. Інспектор діяв в межах своїх повноважень визначених Законом.

Відповідно до ч. 1 ст.76, ч. ч. 1, 2 ст.77, ст.ст.79,80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що оскільки рішенням Полтавського районного суду Полтавської області залишено в силі постанову у серії ЕАР № 06354014 від 01.01.2023, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у розмірі 340 грн., а отже судом встановлено той факт, що постанову винесено правомірно та судом встановлено всі фактичні обставини справи.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що позовні вимоги не є обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення оскільки співробітники патрульної поліції діяли в межах своїх повноважень та маючи на те законі підстави з огляду на встановлення факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення .

Враховуючи вищенаведене, оскільки при зверненні до суду позивачем не було сплачено судовий збір, оскільки він звільнений від його сплати на підставі ст.3 ч.2 п.13 Закону України «Про судовий збір», судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 9, 81,83, 229, 235, ч.2 ст.247, 258-259, 265, 268, 274 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Державного бюджету України на його користь 29 990 грн. 00 коп. (з яких : на відшкодування моральної шкоди 15000,00 грн.; на відшкодування майнової шкоди 9 990грн. 00 коп.) та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000грн.00 коп. відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А. Г. Потетій