Унікальний номер справи 758/225/24
Головуючий у суді першої інстанції О. О. Ковбасюк
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
У Х В А Л А

19 вересня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Поливач Л. Д., розглянув клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду та перевірив виконання вимог статті 356 ЦПК України щодо апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 15 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до голови правління автогаражної стоянки «Виноградар» Глушика Володимира Петровича про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

у с т а н о в и в:

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 15 березня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погодившись з ухвалою суду 09.08.2024 ОСОБА_1 особисто у приміщенні Київського апеляційного суду подав апеляційну скаргу, у якій серед іншого просить поновити йому пропущений строк на апеляційне оскарження ухвали суду від 15.03.2024. Як на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду про повернення позову апелянт вказує на стан здоров`я (інвалід І групи), оголошення в Україні військового стану, а тому просить поновити йому пропущений строк на апеляційне оскарження ухвали суду від 15.03.2024.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів справи, 15.03.2024 питання про повернення позовної заяви позивачу вирішувалося судом без виклику (повідомлення) учасників справи.

Відтак, згдно вимог ч. 1 ст. 354 ЦПК України, п`ятнадцятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали суду від 15.03.2024 слід відраховувати з дня складення повної ухвали, тобто з 15.03.2024. Таким чином останнім днем на подачу апеляційної скарги на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 15 березня 2024 року у визначений ч. 1 ст. 354 ЦПК України строк було 01.04.2024 (30.03.2024 та 31.03.2024 -вихідні дні).

При цьому копія ухвали суду від 15.03.2024 була вручена ОСОБА_1 28 березня 2024 року, що підтверджується зворотнім повідомленням про врученння поштового відправлення (а.с. 17).

Отже, з дня отримання позивачем копії ухвали Подільського районного суду міста Києва від 15 березня 2024 року, у відповідності до вимог п. 2 ч. 2 ст. 354 ЦПК України, сторона позивача мала право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали суду, тобто апеляційну скаргу на оскаржувану ухвалу суду від 15.03.2024 позивач повинен був подати до суду у строк до 12.04.2024.

Разом з тим, апеляційну скаргу ОСОБА_1 особисто подав до апеляційного суду 09.08.2024, що вбачається із штампу проставленого на апеляційній скарзі, тобто з пропуском строку, визначеного п. 2 ч. 2 ст. 354 ЦПК України.

Заявляючи клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду від 15.03.2024, ОСОБА_1 , як на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви, посилається на стан здоров`я (інвалід І групи) та оголошення в Україні військового стану.

Однак апеляційний суд вважає, що наведене не може слугувати безумовною підставою для поновлення позивачу пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвалу суду, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Судом враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»)

Відповідно до приписів ч. 1 статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань.

Отже, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Цивільний процесуальний закон покладає на сторони обов`язок щодо добросовісності їх дій, оскільки вона сприяє встановленню дійсних прав та обов`язків сторін у спірних правовідносинах. Лише здійснення сторонами своїх процесуальних прав для досягнення тих процесуальних цілей, які визначені законом, та сумлінне виконання сторонами своїх процесуальних обов`язків може забезпечити справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільної справи, у межах якого будуть встановлені дійсні права та обов`язки сторін. Добросовісність у відповідному контексті слід розуміти як використання правових важелів процесуального статусу сторони виключно для досягнення встановленої законом процесуальної мети.

Так, виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язав сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

У разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Частиною 1 статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження повинно містити обґрунтування причин поважності пропуску цього строку та зазначення доказів на підтвердження таких причин.

Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Отже, поважними причинами пропуску процесуального строку вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення скарги стає неможливим або утрудненим, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, що не залежать від волі особи.

Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку з поважних причин.

Саме на скаржника покладено обов`язок доведення наявності в нього об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав на оскарження судового рішення.

З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що посилання апелянта на запровадження військового стану, наявність інвалідності І групи, як на поважні причини неможливості звернутися до суду із апеляційною скаргою у визначений законом строк, апеляційний суд прийняти не може, оскільки військовий стан на території України оголошено з 24 лютого 2022 року, судочинство в Україні продовжує здійснюватися у встановленому законом порядку. Зокрема військовий стан не став перешкодою для звернення ОСОБА_1 до суду із позовом.

Крім того, вказуючи на наявність інвалідності І групи та важкий стан здоров`я ОСОБА_1 не надав суду жодних доказів на підтвердження неможливості подання у період з 28.03.2024 по 09.08.2024 апеляційної скарги на ухвалу суду у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, ураховуючи, що 09.08.2024 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу до суду особисто. При цьому жодного доказу з приводу об`єктивної неможливості направлення до суду скарги у визначений законом строк, апелянтом надано не було.

Поновлення пропущенного процесуального строку є правом суду, яке він використовує виходячи із поважності причин пропуску строку на оскарження.

Апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Європейський Суд з прав людини у своїй практиці зазначає, що обов`язок заявника полягає у тому, щоб проявляти особливу сумлінність у захисті своїх інтересів та вживати необхідних дій для ознайомлення з ходом провадження (рішення у справі «Сухорубченко проти Росії» (Sukhorubchenkov. Russia), заява № 69315/01, пункт 48, від 10 лютого 2005 року; ухвала щодо прийнятності у справі «Гуржий проти України» (Gurzhyyv. Ukraine), заява № 326/03, від 01 квітня 2008 року).

Практикою Європейського суду з прав людини встановлено, що якщо сторони у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду справи, їх права на доступ до правосуддя не є порушеними (рішення у справі «Каракуця проти України» (Karakutsyav. Ukraine), заява № 18986/06, пункт 57, від 16 лютого 2017 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішенняпитання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагаєтьсявказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійсненняправосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи маютьрозраховувати на те, що ці норми будутьзастосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 15 березня 2024 року подано позивачем до апеляційного суду 09.08.2024 із пропуском строку, визначеного положеннями статті 354 ЦПК України, а вказані причини пропуску скаржником строку на апеляційне оскарження ухвали суду про повернення позову, зазначені в заяві про поновлення такого строку, не можуть бути визнані судом поважними, оскільки будучи обізнаним про порядок апеляційного оскарження ухвали суду про повернення позову позивач не подав апеляційну скаргу до суду у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали судуд від 15.03.2024.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Оскільки, апеляційна скарга на ухвалу суду від 15.03.2024 подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, а підстави пропуску, вказані апелянтом в клопотанні про поновлення, визнані судом неповажними, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без руху для подачі особою, яка подала апеляційну скаргу на ухвалу суду від 15.03.2024, належних доказів та заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Подільського районного суду міста Києва від 15 березня 2024 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, а саме суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху, в якій зазначаються недоліки останньої.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без руху, а особі, яка подала апеляційну скаргу надається строк для подачі заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду від 15.03.2024 із зазначенням інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду від 15.03.2024 протягом десяти днів з дня вручення ухвали апеляційного суду.

Керуючись статтями 354, 356, 357 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 15 березня 2024 року залишити без руху, надавши особі, яка подала апеляційну скаргу, строк для подачі заяви, в якій вказати інші підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду протягом десяти днів з дня вручення ухвали суду.

Роз`яснити, якщо заяву із зазначенням інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Подільського районного суду міста Києва від 15 березня 2024 року не буде подано особою у зазначений строк або вказані нею підстави будуть визнані неповажними, їй буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя Л. Д. Поливач