Справа № 342/1522/23
Провадження № 22-ц/4808/312/24
Головуючий у 1 інстанції Федів Л. М.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Баркова В. М.,

суддів: Девляшевського В. А.,

Василишин Л. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат - Павлюк Оксана Василівна на ухвалу Городенківського районного суду від 12 грудня 2023 року, у складі судді Федів Л. М., постановлену в м. Городенка Івано-Франківської області, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 , звернулась до Городенківського районного судуз позовом ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

Ухвалою Городенківського районного суду від 12 грудня 2023 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним та заяву про забезпечення позову передано на розгляд Вижницького районного суду Чернівецької області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Павлюк О. В., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилкового прийшов до висновку про відсутність правових підстав для застосування виключної підсудності за місцезнаходженням майна. На думку апелянта, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, а також до позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема, щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору,об`єктом якого є нерухоме майно. Віднесення позовів до виключної підсудності здійснюється, виходячи із критерію їх виникнення з приводу нерухомого майна, навіть коли вимоги не заявлені безпосередньо відносно самого нерухомого майна.

Передача справи до Вижницького районного суду повністю спростовується вищенаведеними доводами.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із пунктом дев`ятим частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за № 3477-IVзастосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Частина 1 стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2ст. 15 ЦК України).

Разом з тим, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

При цьому підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.

Згідно з нормами процесуального закону завданням інституту підсудності є розподіл цивільних справ між судами загальної юрисдикції для більш швидкого і правильного розгляду і вирішення справи, найбільш ефективного захисту прав, свобод та інтересів суб`єктів права.

Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції.

Параграфом 3 глави 2 розділу І ЦПК України визначено територіальну юрисдикцію (підсудність) справи.

Територіальна підсудність (юрисдикція) це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Виняток із вказаного правила становлять альтернативна підсудність (стаття 28 ЦПК України) та виключна підсудність (стаття 30 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Частиною першою статті 31 ЦПК України визначено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: 1) справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; 2) після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи; 3) ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

Справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду (частина друга статті 31 ЦПК України).

Статтею 32 ЦПК України встановлено, що спори між судами про підсудність не допускаються.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Павлюк О. В. звернулася із позовом про визнання заповіту недійсним, в якому зазначено зареєстроване місце проживання відповідача: АДРЕСА_1 .

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить визнати заповіт недійсним, покликаючись на те, що такий заповіт не відповідає чинному законодавству та має бути визнаний судом недійсним, на підставі того, що останній не підписувався ОСОБА_3 та не відповідає волі спадкодавця, що є достатньою підставою для визнання його недійсним.

Судом першої інстанції в порядку частини 8 статті 187 ЦПК України було зроблено запит № 342/1522/23/10144/2023 від 06 грудня 2023 року до Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області про зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно відповіді Городенківської міської ради від 11 грудня 2023 року на вищевказаний запит суду першої інстанції, за даними реєстру територіальної громади щодо громадянки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутні дані про її зареєстроване місце проживання.

В подальшому судом першої інстанції було зроблено запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо наявної інформації про особу відповідачки.

Згідно відповіді № 360251 від 12 грудня 2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру, отриманої на запит суду, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: с. Брусниця, Вижницький район, Чернівецька область.

Отже, судом першої інстанції було правомірно встановлено, що дана справа підсудна Вижницькому районному суду Чернівецької області на підставі положень статті 27 ЦПК України, оскільки зі змісту позовної заяви, а також вимог вказаної позовної заяви вбачається, що позивачка просила визнати недійсним заповіт й ці вимоги не є вимогами майнового характеру. Крім того, позивачем не було заявлено вимоги про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд прийшов до висновку, що позивачем не було заявлено вимог майнового характеру, за результатами розгляду яких позивачка набула б право власності на нерухоме майно.

Оскільки, ОСОБА_1 не було заявлено позовних вимог про визнання за нею права власності на майно або частину майна, то й застосовувати виключну підсудність в даному випадку немає підстав.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання про підсудність справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, суд апеляційної інстанції відповідно до положень статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Павлюк Оксана Василівна залишити без задоволення.

Ухвалу Городенківського районного суду від 12 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 05 лютого 2024 року.

Судді В. М. Барков

В. А. Девляшевський

Л. В. Василишин