ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року

м. Черкаси

Справа № 712/6139/19
Провадження № 22-ц/821/413/24
Категорія: 302090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Винник І.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

представник позивача: адвокат Ситник Тарас Анатолійович,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Стойко Анатолій Юрійович,

представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Джирма Алла Володимирівна,

третя особа: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 адвоката Ситника Тараса Анатолійовичана додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 січня 2024 року (ухваленого під головуванням судді Пироженко С.А. в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси,) за заявою ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні проїздом до домоволодіння, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст заявлених вимог

06 травня 2019 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Атамась І.М. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні проїздом до домоволодіння.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 грудня 2023 року ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовлено.

18 грудня 2023 року ОСОБА_3 через засоби поштового зв`язку звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Заяву обґрунтовано тим, що в провадженні Соснівського районного суду м. Черкаси перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні проїздом до домоволодіння. Рішенням суду від 11 грудня 2023 у задоволенні позову відмовлено. При винесенні рішення, судом не вирішено питання розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку із чим просила ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені витрати на правову допомогу в розмірі 10 020 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Додатковим рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 11 січня 2024 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в сумі 5 000 грн.

Додаткове рішення суду мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_3 дійсно отримала правову допомогу від адвоката Джирми А.В., тому не викликає сумнівів, що відповідачем понесені витрати на правничу допомогу у справі.

Суд, вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу, виходить із того, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обгрунтованим.

Суд, враховуючи фактичний розмір наданої правничої допомоги, кількість судових засідань, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, керуючись принципами співмірності та розумності судових витрат, критерієм реальності адвокатських витрат, а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, значення справи для сторін дійшов висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу та вважав за необхідне зменшити їх розмір та стягнути з позивача на користь відповідача 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із додатковим рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 січня 2024 року, представник ОСОБА_1 адвокат Ситник Т.А. подав апеляційну скаргу, в якій, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу на користь ОСОБА_3 .

Апеляційна скарга, зокрема мотивована тим, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано квитанцію до прибуткового касового ордеру № 7 від 15.12.2023. У квитанції підставою для оплати зазначається договір від 17.01.2023. В той же час, судом встановлено, що правнича допомога надавалася на підставі договору про надання правничої допомоги від 17.01.2020, що підтверджується копією договору, долученою до заяви.

Разом з тим, квитанція до прибуткового касового ордеру не містить найменування підприємства, відтак встановити на користь, якої особи здійснювалася оплата не можливо.

Посилаючись на висновки, викладені у постанові Верховного Суду у справі № 370/463/21, в якій зазначено, що витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунок таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, у зв`язку із чим вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_3 дійсно понесла витрати на професійну правничу допомогу, яку надав їй адвокат.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу Черкаського апеляційного суду 31 січня 2024 року, представник ОСОБА_3 адвокат Джирма А.В., вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставними, такими, що не грунтуються на нормах чинного законодавства, а додаткове рішення суду законним, обгрунтованим, прийнятим при повному з`ясуванні всіх обставин справи та з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просила залишити без задоволення апеляційну скаргу, а додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11.01.2024 залишити без змін.

Фактичні обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 грудня 2023 року не було вирішено питання про розподіл понесених ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу.

18 грудня 2023 року ОСОБА_3 через засоби поштового зв`язку звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, в якій просила стягнути із ОСОБА_1 на свою користь понесені витрати на правову допомогу в розмірі 10 020 грн.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Ситника Т.А. непідлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009).

Кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, визначених законом, держава забезпечує надання професійної правничої допомоги безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав та особи, яка надає правничу допомогу. Для надання професійної правничої допомоги діє адвокатура. Забезпечення права на захист від кримінального обвинувачення та представництво в суді здійснюються адвокатом, за винятком випадків, установлених законом. Витрати учасників судового процесу на професійну правничу допомогу відшкодовуються в порядку, визначеному законом (стаття 10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року).

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Статтею 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідачу ОСОБА_3 правничу допомогу у вказаній справі надавала адвокат Джирма А.В., що підтверджується договором про надання правничої допомоги від 17.01.2020, укладеного між адвокатом Джирмою А.В. та ОСОБА_3 , додатковою угодою № 1 від 17.01.2020, Актом прийому наданих послуг до договору про надання правничої допомоги від 15.12.2023 та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 7 від 15.12.2023 на суму 10 020,00 грн.

Після ухвалення Соснівським районним судом м. Черкаси рішення від 11 грудня 2023 року, 18 грудня 2023 року ОСОБА_3 було подано заяву про ухвалення додаткового рішення у даній справі.

До вказаної заяви надано договір про надання правничої допомоги від 17.01.2020 року , укладеного між адвокатом ДжирмоюА.В. та ОСОБА_3 , додатковою угодою № 1 від 17.01.2020, Актом прийому наданих послуг до договору про надання правничої допомоги від 15.12.2023 та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 7 від 15.12.2023 на суму 10 020,00 грн.

Надані заявником ОСОБА_3 документи відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України є належними доказами понесення нею витрат на професійну правничу допомогу у даній справі.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).

05 січня 2024 року до суду першої інстанції надійшло від представника ОСОБА_1 адвоката Шкварко В.В. заперечення щодо прийняття додаткового рішення про стягнення витрат на оплату правничої допомоги, в якому просила заяву про прийняття додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу залишити без розгляду.

Отже, позивач в особі свого представника скористався своїм процесуальним правом на звернення до суду із запереченням щодо прийняття додаткового рішення про стягнення витрат на оплату правничої допомоги.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (див.: пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії»

від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Враховуючи вищевикладене , колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, який враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, кількість судових засідань, з врахуванням виконаної адвокатом роботи, керуючись принципами співмірності та розумності судових витрат, критерієм реальності адвокатських витрат, дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з позивача витрат на оплату правничої допомоги адвоката саме в розмірі 5 000 грн, оскільки зазначена ОСОБА_3 вартість у розмірі 10 020,00 грн є завищеною та суперечить принципу пропорційності розподілу судових витрат.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 про стягнення понесених судових витрат на те, що на підтвердження таких витрат надано квитанцію до прибуткового касового ордеру № 7 від 15.12.2023, де зазначено договір від 17.01.2023, в той час, коли судом встановлено, що правнича допомога надавалася на підставі договору про надання правничої допомоги від 17.01.2020, що підтверджується копією договору, долученою до заяви, є необгрунтованими, оскільки вказана дата укладення між стороною та адвокатом договору є по суті технічною помилкою і не може бути визнана як обов`язкова підстава для скасування по суті правильного рішення суду.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 137, 141, 258, 270,374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ситника Тараса Анатолійовича залишити без задоволення.

Додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 січня 2024 року, постановленого за заявою ОСОБА_3 про відшкодування судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні проїздом до домоволодіння - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко

(повний текст постанови суду виготовлено 21 лютого 2024 року)