ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

17 січня 2024 року

м. Харків

справа № 638/10706/20

провадження № 22-ц/818/145/24

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії Маміної О.В. Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Носової К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Железняк Лариса Вячеславівна про визнання заповіту недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 серпня 2023 року, ухвалене суддею Семіряд І.В., -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який був його батьком. ОСОБА_4 є дочкою померлого. Після смерті батька відкрилась спадщина на належний батьку житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 ). Батько за життя весь час проживав з позивачем, він доглядав батька, надавав допомогу, займався лікуванням та похованням. Відповідач жодним чином не допомагала та взагалі жодної участі у останні роки життя батька не приймала, зв`язок вони не підтримували. З батьком у позивача були добрі стосунки і він постійно наголошував, що будинок, у якому вони проживали, після його смерті дістанеться йому. Однак, при звернені до нотаріуса по питанню оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, нотаріус повідомив про те, що спадщину оформити неможливо через існування заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Железняк Л.В., в якому батько заповідав відповідачу житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку. З заповітом позивач не згоден, вважає його таким, що порушує права позивача, як законного спадкоємця, а також вказаний заповіт не відповідає волі спадкодавця, вчинений з порушенням порядку. Батько постійно проживав та знаходився з сином, а тому складання та підписання заповіту не вбачалось можливим. Посвідчення заповіту відбулось без належного встановлення особи, оскільки документи батька постійно перебували у позивача, оскільки батько, через похилий вік, міг їх загубити. З оспорюваного правочину вбачається, що він вчинений за адресою АДРЕСА_2 , у

приміщенні нотаріальної контори. У зв`язку з похилим віком так, як наслідок у роботі колінних суглобів, батько майже не мав можливості пересуватися самостійно, за межі будинку виходив дуже рідко, а тому об`єктивно не міг бути присутнім за вказаною адресою нотаріальної контори. У зв`язку з чим позивач просив визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 серпня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Железняк Лариса Вячеславівна про визнання заповіту недійсним відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у нього з батьком були добрі стосунки, за життя батько постійно проживав з ним, відповідач жодним чином не допомагала, в період з липня 2014 року по травень 2015 року він за власні кошти зробив ремонт у вказаному будинку загальною вартістю 5 597 798,83 грн. Вказує, що батько неодноразово наголошував, що спірний будинок залишиться йому, враховуючи реєстрацію місця проживання у вказаному будинку, а відповідач, в свою чергу, змусила батька скласти оскаржуваний заповіт на її користь, а тому волевиявлення батька не було вільним і не відповідало б його волі. Зазначає, що при складанні заповіту він не був присутнім та дізнався про нього лише після звернення до нотаріуса.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, доказів того, що заповідач був неспроможний розуміти значення своїх дій, при складанні заповіту, та керувати ними, волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало б його волі, позивачем суду не надано.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданим доказам та ґрунтується на нормах матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.12.2011 ОСОБА_3 склав заповіт, яким належні йому на праві особистої приватної власності жилий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_3 (вугіл улиці Мінської) заповідає ОСОБА_4 . Заповіт посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Железняк Л.В., записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_3 за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_3 і власноручно підписаний о 13-30. Особу встановлено, дієздатність перевірено. Зареєстровано в реєстрі за №2702.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності

заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі статтями 1233-1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Заповіт, як остання воля особи, стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому призначений вирішувати важливі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування.

При цьому, право дієздатної фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 та стаття 1234 ЦК України).

Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача.

Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Як вбачається з копії заповіту, його ОСОБА_3 складено у письмовій формі, при цьому заповіт містить місце складання, а саме за адресою АДРЕСА_4 , у приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса ХМНО Железняк Л.В. Час складання 15.12.2011 о 13-30 год. Заповіт підписано особисто ОСОБА_3 .

З копії витягу №29084643 вбачається, що заповіт зареєстровано у Спадкому реєстрі приватним нотаріусом Железняк Л.В. 15.12.2011.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині третій статті 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Водночас, статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За клопотанням представника позивача, на підставі ухвали суду, проведено почеркознавчу експертизу.

Відповідно до статті 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Обов`язковість вимог статті 105 ЦПК України щодо призначення судово-психіатричної експертизи при вирішенні спору про визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України вказує на те, що саме висновок експерта в цьому випадку є належним доказом медичного характеру в розумінні статті 77 ЦПК України.

З висновку експерта №3665 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи у цивільній справі №638/10706/20, виконаний Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» 26.06.2023 вбачається, що підпис від імені ОСОБА_3 у заповіті від 15.11.2011, складеному від імені ОСОБА_3 , посвідченому приватним нотаріусом ХМНО Железняк Л.В., зареєстрованому у реєстрі за №2702 (нотаріальний бланк серія ВРО №916388) у графі «підпис», ліворуч від рукописного запису « ОСОБА_3 » виконаний ОСОБА_3 .

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно зазначив, що під час судового розгляду позивачем не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження його доводів, а саме заповідач ОСОБА_3 не був визнаний недієздатним чи обмежено дієздатним, мав право на складання заповіту, заповіт має письмову форму та посвідчений нотаріусом, його зміст був прочитаний уголос та власноручно підписаний заповідачем у присутності нотаріуса.

Також під час судового розгляду позивачем не було доведено, що волевиявлення заповідача ОСОБА_3 на складання спірного заповіту не відповідало його волі.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростували зазначений висновок експертів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачами не було надано доказів вищезазначеним твердженням.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без

задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, оцінені надані докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, а відтак підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не встановлено.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 серпня 2023 року залишити без змін.без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова