Справа № 128/3972/23
РІШЕННЯ

Іменем України

05.02.2024 м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Васильєвої Т.Ю.,

секретар Кострюкова Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 03 жовтня 1999 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 10.05.2023.

Вказує, що під час шлюбу вони з відповідачем за спільні кошти придбали у власність автомобіль марки Volkswagen Bora 1.9 TDi, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2000 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , за договором купівлі-продажу № 7594/20/11133, укладеного у суб`єкта господарювання ФОП « ОСОБА_3 » від 17.12.2020. Однак, як стало відомо позивачу, 07.07.2023 даний транспортний засіб був перереєстрований на нового власника у ТСЦ № 0546 на підставі договору купівлі-продажу від 28.06.2023.

Зазначений автомобіль є спільним сумісним майном подружжя, але був відчужений відповідачем ОСОБА_2 без її згоди і кошти від продажу цього майна вона від відповідача не отримувала взагалі, кошти від продажу авто були витрачені відповідачем не в інтересах сім`ї, оскільки їхній шлюб вже було розірвано. Фактично автомобіль перебуває до теперішнього часу у користуванні відповідача. Грошова оцінка автомобіля на даний час визначена згідно Звіту LV-230720-01 «Про оцінку транспортного засобу» від 26.07.2023 і його вартість становить: 155 055 грн. 40 коп.

Вона намагалася добровільно поговорити з відповідачем щодо поділу набутого у шлюбі майна, але домовитися у них не вийшло. Фактично відповідач сьогодні одноосібно користується всім майном, яке вони набули за довгі роки шлюбу.

Таким чином, оскільки вищевказаний автомобіль вони придбали 17.12.2020, тобто під час шлюбу, він є їхньою спільною сумісною власністю, однак був відчужений вже після розірвання шлюбу, а саме 28.06.2023 відповідачем без її згоди, кошти від його продажу вона не отримувала і вони були витрачені ОСОБА_2 не в інтересах сім`ї, тому позивач вважає, що має право на компенсацію 1/2 частки дійсної вартості автомобіля, що становить 77 527 грн. 70 коп., оскільки мала бути наявна її письмова згода на продаж цього майна.

За вказаних обставин позивач просить суд поділити майно, що набуте під час шлюбу і належало їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності подружжя, і в порядку поділу майна стягнути з відповідача на її користь компенсацію у розмірі 77 527 грн. 70 коп. за належну їй 1/2 частку у вартості вищевказаного автомобіля, а також стягнути з відповідача судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1 073, 60 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн (а.с. 2 - 6).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 03.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження (а.с. 39).

Відповідач, на підставі ст. 178 ЦПК України, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позов визнає частково, оскільки дійсно під час шлюбу ним було придбано автомобіль марки Volkswagen Bora 1.9 TDi 2000 року, який вважається їхньою спільною сумісною власністю. Після розлучення, оскільки майнового спору з дружиною в нього не було, він 28.06.2023 продав автомобіль за договором № 8517/23/000304 з ФОП « ОСОБА_4 » за ціною, яка склалась на той час на ринку автотранспорту з урахуванням його фактичного стану. Тому ним не заперечується зазначена обставина та він згоден виплатити колишній дружині половину від фактичної вартості автомобіля, отриманої по договору купівлі-продажу.

Водночас відповідач не згоден з визначеною позивачкою вартістю автомобіля через відсутність огляду транспортного засобу та повної інформації про його технічний стан. Тобто оцінювач в звіті визначив, що його висновки є достовірними за умови достовірності та повноти всіх даних про технічний стан автомобіля, які надала позивачка, але які є неповними у зв`язку з тим, що огляд автомобіля не проводився.

Відповідач зазначає, що на момент продажу двигун автомобіля у зв`язку з великим пробігом значно вичерпав свій ресурс експлуатації та потребував капітального ремонту, в свою чергу, зазначене призводило до перерозходу мастила. Інтеркуллер потребував заміни, а турбонадування ремонту. Лобове скло мало велику тріщину та потребувало заміни. Кузовні частини автомобіля в районі порогів, колісних арок, низу дверей, передніх крил та нижня частина пошкоджені корозією та потребували зварочних робіт, а лакофарбове покриття потребувало відновлення. Покришки потребували заміни. Всі зазначені недоліки не зазначені в звіті, так як визначити їх без огляду автомобіля неможливо, і всі зазначені пошкодження значно впливають на кінцеву вартість автомобіля. Тому, на думку відповідача, зазначена в звіті вартість автомобіля є орієнтовною та не може братись до уваги як остаточна при визначенні ціни в договорі купівлі-продажу.

З відкритих джерел інформації сайту https://auto.ria.com/ автомобілі аналогічної марки, року з меншим пробігом та в більш гарному стані продаються в межах 110 - 130 тисяч грн та така ціна передбачає можливість торгу, під час якого остаточна ціна купівлі-продажу зменшується на знижку, на яку погоджуються сторони. З урахуванням технічного стану автомобіля, максимальна ціна, яка відповідачем була виставлена для продажу, становила 100 000 грн, а після технічного огляду та торгу з покупцем вони дійшли згоди на 80 тисяч гривень. Таким чином, реальна ціна купівлі-продажу автомобіля склала 80 тисяч грн без урахування оформлення. Тому відповідач згоден на виплату позивачці половини від зазначеної суми, а саме 40 000 грн.

Крім того, відповідач вважає, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката є неспівмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, а отже є всі підстави для зменшення витрат на оплату правничої допомоги, вважає заявлену суму витрат на правничу допомогу неспівмірною з ціною позову, її значенням для сторін та складністю справи.

З урахуванням викладеного, відповідач просить суд задовольнити позовні вимоги частково, стягнувши з нього 40 000 грн за належну позивачці 1/2 частку у вартості спірного автомобіля, який вважається спільною сумісною власністю подружжя, та зменшити остаточну суму судових витрат на правничу допомогу адвоката (а.с. 49 - 52).

Позивач на підставі ст. 179 ЦПК України, подала до суду відповідь на відзив, згідно якого вважає, що заперечення відповідача відносно вартості автомобіля нічим не підтверджені, відповідачем не надано доказів на підтвердження реальної ринкової вартості автомобіля на момент розгляду справи судом, а отже не спростовано доводи позивача.

Позивач, навівши практику Верховного Суду у подібних спорах, зазначила, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи, а тому твердження відповідача, що спільний автомобіль був проданий ним за 80 000 грн, на її думку, є взагалі безпідставними, так як нічим не підтверджені, а зазначена відповідачем вартість авто є лише намаганням відповідача уникнути відповідальності і зменшити свої витрати, адже позивач пропонувала відповідачу ще до розірвання шлюбу вирішити у добровільному порядку усі питання щодо розподілу спільного сумісного майна, проте відповідач без її відома та згоди вже після розірвання шлюбу здійснив продаж спільного сумісного майна, а саме вищевказаного автомобіля, що свідчить про непорядність його намірів.

Щодо заявленого до стягнення розміру витрат на правничу допомогу, позивач зазначила, що зверталася безпосередньо до відповідача до звернення з даним позовом до суду з метою вирішити спір добровільно, однак відповідач категорично відмовився добровільно поділити майно, набуте подружжям під час шлюбу. Тому позивач вважає, що відповідач має відшкодувати понесені нею судові витрати по справі, а заявлена сума для компенсації судових витрат на правничу допомогу адвоката відповідає умовам договору про надання правової (правничої) допомоги у цивільній справі, а також об`єму виконаної роботи адвокатом по справі і є співмірною з важкістю справи та ціною позову, а також враховуючи, що разом з нею після розірвання шлюбу залишився проживати неповнолітній син ОСОБА_5 , 2010 року народження, в зв`язку з негативними стосунками з відповідачем, позивачка позбавлена можливості проживати разом з дітьми у будинку і вимушена була повернутися проживати до своїх батьків разом з неповнолітньою дитиною і власного житла не має. Тому вважає, що підстав для зменшення судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача у разі задоволення судом позову, немає (а.с. 58 - 62).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 06.11.2023 закрито підготовче провадження в справі та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 68).

В судове засідання учасники справи не з`явились.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Галіцина В.В. в судове засідання не з`явились, подали до суду заяву про розгляд справи у їхню відсутність, позов підтримують, просять задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин, на підставі ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи.

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , сторони зареєстрували шлюб 03.10.1999 (а.с 7).

Під час шлюбу в сторін народились діти: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 8 9).

Згідно копії рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10.05.2023, справа № 128/870/23, яке набрало законної сили 12.06.2023, шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 18 21).

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, ОСОБА_2 зазначений власником транспортного засобу марки Volkswagen модель Bora, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2000 року випуску, номер шасі НОМЕР_4 , колір сірий, дата першої реєстрації 16.02.2019, дата реєстрації 17.12.2020, у ТСЦ № 0546 (а.с. 22 23).

Згідно копії відповіді Територіального сервісного центру МВС № 0541 від 18.07.2023 № 31/2/0541-Г-54/аз на адвокатський запит, відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів у період з 03.10.1999 по даний час за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 17.12.2020 реєструвався транспортний засіб Volkswagen Bora, 2000 року випуску, у ТСЦ № 0546 (на правах відділу, м. Вінниця) РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій області, за договором купівлі-продажу № 7594/20/11133, укладеного у суб`єкта господарювання «ФОП ОСОБА_3 » від 17.12.2020. В подальшому 07.07.2023 даний транспортний засіб був перереєстрований на нового власника у ТСЦ № 0546 (на правах відділу м. Вінниця) РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій області, за договором купівлі-продажу № 8517/23/000304, укладеного у суб`єкта господарювання «ФОП ОСОБА_4 » від 28.06.2023 (а.с. 24).

Відповідно до копії звіту LV-230720-01 «Про оцінку транспортного засобу», складеного 26.07.2023 ФОП ОСОБА_7 (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 951/21 від 28.12.2021), ринкова вартість автомобіля Volkswagen Bora 1.9 TDi, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 на дату оцінки складає 155 055, 40 грн (а.с. 26 33).

Згідно інформації з веб сторінки Auto.Ria від 26.10.2023, розміщено декілька оголошень про продаж автомобіля Volkswagen Bora 2000 за ціною 2 899 доларів США, 3 450 доларів США, 3 399 доларів США (а.с. 53 55).

Відповідно до копії відповіді відділу «Центр надання адміністративних послуг» Стрижавської селищної ради від 13.09.2023 № 76, 13 вересня 2023 року за заявою власника житла ОСОБА_1 знято з зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 63).

Згідно копії витягу з Реєстру територіальної громади, ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 30.09.2014 по 13.09.2023 (а.с. 64).

Відповідно до копії довідки МКП «УК «Житло-Гарант» від 03.04.2023, ОСОБА_1 та ОСОБА_8 проживають в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , без реєстрації (а.с. 65).

Оцінивши наявні докази в їх сукупності, достатності та взаємозв`язку, суд враховує наступне.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 1, 3 ст. 61 СК України).

Статтею 63 СК України закріплено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (ст. 65 СК України).

Подібні за змістом положення щодо здійснення співвласниками спільної сумісної власності закріплені статтями 364, 369 ЦК України.

Таким чином, у разі, якщо при вирішенні справи про поділ спільного сумісного майна подружжя встановлено, що один із подружжя здійснив відчуження такого майна чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, це майно або його вартість враховується при поділі. За таких обставин, виходячи зі змісту статті 65 СК України, згода іншого із подружжя на його відчуження повинна надаватися письмово. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні ними згоди - виходячи з дійсної його вартості.Відповідного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 18 листопада 2019 року по справі № 523/7112/15-ц.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022, справа № 125/2157/19, сторони правочинів повинні діяти добросовісно й у випадку порушення цього обов`язку вони позбавляються захисту (стаття 13 ЦК України). Зазначене свідчить, що відчуження одним із подружжя спільного подружнього майна за ціною, нижчою за ринкову вартість цього майна, без згоди на таку вартість іншого з подружжя є порушенням права цього подружжя на мирне володіння своїм майном та отримання за нього справедливої ціни, а також є проявом недобросовісності відчужувача, що позбавляє останнього права виплатити компенсацію саме у визначеному договором розмірі. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції іншому з подружжя (співвласнику) у зв`язку з припиненням його права на спільне майно. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним з подружжя проти волі іншого. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Він є сталим при вирішенні вказаного правового питання у спірних правовідносинах.

Судом встановлено, що спірний автомобіль, який був зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2 , був придбаний під час шлюбу сторін, а тому він був об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки у праві власності яких були рівними, що сторонами в заявах по суті справи не оспорюється, та після розірвання шлюбу відповідач відчужив спірний автомобіль без згоди позивача та не погоджував з нею його вартість, будь-яких доказів на підтвердження відшкодування відповідачем позивачу частини вартості автомобіля в судовому засіданні не встановлено.

Так, відповідачем не доведено обставин, на які він посилається у відзиві на позовну заяву, а саме щодо того, що дійсна вартість автомобіля на час його відчуження не відповідала визначеній позивачкою вартості. Надані суду витяги з інтернет ресурсу не є доказами дійсної (об`єктивної) вартості саме спірного автомобіля на час його відчуження, а жодного доказу вартості вчиненого відповідачем самостійного відчуження належного їм з позивачкою автомобіля ним суду не надано. Крім цього, ціна автомобіля, яка визначається сторонами договору купівлі-продажу, є договірною ціною за згодою сторін такого договору, але не є належним доказом дійсної (об`єктивної) вартості автомобіля на час його відчуження.

Тому, оскільки відповідач розпорядився спірним автомобілем, який належав сторонам на праві спільної сумісної власності та відчуження якого, як і вартість такого відчуження, повинно було бути погоджене з позивачкою, як з іншим подружжям, без згоди позивачки, яка не погоджувала вартості відчуження вказаного автомобіля, суд вважає, що позивачем правомірно заявлено вимогу про поділ спільного сумісного майна шляхом стягнення з відповідача на користь позивача компенсації вартості 1/2 частки автомобіля, вартість якого визначено суб`єктом оціночної діяльності та не спростовано відповідачем належними та допустимими доказами, а тому позовні вимоги слід задовольнити.

Суд також враховує постанову Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі № 137/731/17 (провадження № 61-10525св21), в якій Верховний Суд зазначив, що некоректне з точки зору лінгвістики формулювання вимог позову не може бути перешкодою для захисту порушеного права особи, яка звернулася до суду, оскільки надміру формалізований підхід щодо послідовного розуміння вимог позову, як реалізованого способу захисту, суперечить завданням цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому в межах правовідносин, які виникли між сторонами, оскільки майно, яке є предметом спору, на даний час не належить жодній із сторін справи, порушене право позивачки підлягає захисту саме шляхом стягнення з відповідача 1/2 частини вартості автомобіля, що був об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, крім іншого належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені витрати зі сплати судового збору (а.с. 1).

Положеннями ч. 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

В позовній заяві позивач просить стягнути понесені нею витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. На підтвердження таких витрат представником позивача, адвокатом Галіциною В.В. долучено Акт наданих послуг та виконаних робіт адвокатом від 27.12.2023, в якому детально відображено види наданих послуг, кількість витраченого часу, а також загальну суму, сплачену позивачем згідно договору про надання правової (правничої) допомоги в сумі 10 000 грн. Згідно долученого договору, укладеного 12.07.2023 між адвокатом Галіциною В.В. та Яременко В.О., сума оплати роботи адвоката визначена за згодою сторін в сумі 10 000 грн., тобто в фіксованому розмірі без визначення вартості однієї години роботи адвоката. Також надано 2 квитанції від 12.07.2023 та від 27.12.2023 про сплату ОСОБА_1 гонорару на загальну суму 10 000 грн.

Відповідач заперечує щодо зазначеного розміру витрат на правничу допомогу, вважаючи його неспівмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, тому просить зменшити остаточну суму судових витрат на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

В додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2023, справа № 755/2587/17, зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

У зв`язку з вищенаведеним, суд, враховуючи надані представником позивача докази на підтвердження наданих юридичних послуг позивачу, суму, яка підлягає стягненню з відповідача в якості компенсації половини вартості спірного автомобіля, а саме 77 527 грн. 70 коп., тобто ціну позову, а також складність справи та її значення для сторін, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про стягнення судових витрат на правничу допомогу, виходячи з критерію розумності їхнього розміру, конкретних обставин справи та відсутність відомостей про фінансовий стан обох сторін.

У зв`язку з чим, з відповідача на користь позивача слід частково стягнути понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, а саме в розмірі 7 000 грн.

Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 368, 370 ЦК України, 60, 61, 68, 70, 71 СК України, ст.ст. 12, 13, 76, 133, 141, 211, 247, 259, 263, 265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування 1/2 частини вартості автомобіля марки Volkswagen, модель Bora, 2000 року випуску, номер шасі НОМЕР_4 , що був об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, 77 527, 70 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 073, 60 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Повний текст рішення складено 05.02.2024.

Суддя: