Справа №443/910/19
Провадження №2-п/443/1/24
УХВАЛА

іменем України

19 січня 2024 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Равлінка Р.Г.,

секретар судового засідання Смолінської М.Т.,

провів у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жидачеві розгляд справи за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -

за участі:

заявника (відповідача) ОСОБА_1

представника позивача адвоката Дмитрович Н.В.

встановив:

14 листопада 2023 року на адресу Жидачівського районного суду Львівської області надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення по цивільній справі №443/910/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення зазначає, що заочним рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 30.07.2021 по справі №443/910/19 задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики. Вказане рішення було отримано ним особисто 26.10.2023, що підтверджується заявами про ознайомлення з матеріалами справи та про видачу копії рішення суду, а також відповідною розпискою, що знаходяться в матеріалах справи. Таким чином строк на подання заяви про перегляд заочного рішення визначений у ст. 284 ЦПКУ не пропущений. Обставини, що свідчать про поважність причин його неявки в судове засідання та не повідомлення їх суду, а також причини неподання відзиву полягають в наступному: заявник не з`явився на судове засідання, на якому було ухвалено спірне судове рішення та не повідомив про причини своєї неявки відносно цього засідання виходячи з того, що він взагалі не знав про існування судового процесу та не був належним чином повідомлений про календарну дату проведення вказаного судового засідання. Позивач звернувся до суду з позовною заявою вказавши адресу за якою він не проживає вже майже 10 років, адже мешкає у м. Львів, орендуючи квартиру. У зв`язку з чим він жодної судової повістки, як це передбачено цивільним процесуальним законодавством, йому направлено не було, також в матеріалах справи відсутні будь-які зворотні повідомлення про те, що він сповіщений належним чином та не з`явився до суду. Даний факт призвів до того, що, він був позбавлений можливості надати суду докази та навести свої заперечення проти позовних вимог позивача у своєму відзиві, чим в результаті було порушено його право на справедливий судовий розгляд. Особливо важливі обставини, які вказують на факт, що він не сповіщався належним чином: в матеріалах справи не містяться зворотні повідомлення про те, що він сповіщений належним чином та не з`явився до суду; на адресу його фактичного місця проживання не надходили будь-які судові повістки з приводу розгляду вказаної справи; судова повістка про час та дату засідання не була йому направлена в строк не пізніше ніж за три дні до судового засідання, тобто з порушенням ч. 4 ст. 74 ЦПКУ, що унеможливило фізичне прибуття на судове засідання. Він не був повідомлений про судовий розгляд, відповідно і не міг подати і заперечення на позовну заяву та надати пояснення - на час винесення судового рішення. Позивач у своєму позові зазначає, що відповідач отримав грошові кошти за договором позики. Але потрібно зазначити, що ця обставина не відповідає дійсності і спростовується матеріалами судової справи. Позивач не подав до суду документів, що підтверджували б те, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики і відповідач 19.03.2019 отримав від позивача грошові кошти в сумі 4000 (чотири тисячі) доларів США, взявши на себе обов`язок повернути 4600 (чотири тисячі шістсот) доларів США 30.03.2019. На обґрунтування своїх вимог позивач додав до своєї позовної заяви розпису, яку, начебто, надав йому відповідач. Проте, відповідач не писав цієї розписки, не підписував її, та не отримував від позивача грошових коштів. Вказана розписка взагалі не містить фрази (формулювання), що прямо або опосередковано вказує на подію передачі грошових коштів кредитором боржнику. Як вбачається зі змісту розписки (датована 19.03.2019), особа яка її складала не мала доступу до персональних даних відповідача, таких як: РНОКПП, номер та серія паспорта, рік народження, а також адреса місця проживання. В розписці взагалі вказано, що грошові кошти «позичає» ОСОБА_1 , хоча відповідачем виступає ОСОБА_1 . Таким чином, немає жодного доказу того, що гроші надавалися та були отримані за договором позики, так званою розпискою, саме Відповідачу. Розписку міг написати будь-хто, будь-коли та на будь-яку суму в будь-якій іноземній валюті. Позивач та Відповідач знайомі, та до певного часу співпрацювали в будівельній сфері. Відповідач тоді мав зареєстрований статус фізичної особи-підприємця. У Позивача є контактні дані відповідача - номер мобільного телефону/адреса електронної пошти, і якщо б у позивача були претензії до Відповідача з приводу несплати борту за спірною розпискою, то він би їх офіційно - в письмовому листі, та/або неофіційно - в переписні месенджерів пред`явив відповідачу ще на стадії досудового вирішення спору. Але позивач не намагався в досудовому порядку вирішити з відповідачем питання повернення боргу за розпискою, якщо вважав її дійсною, а відповідача - своїм боржником. В матеріалах справи відсутні докази подібних листувань/переписок. А це, в свою чергу, опосередковано вказує на відсутність боргових зобов`язань відповідача за спірною розпискою та спору як такого між сторонами по справі. Підбиваючи підсумок написаному, наголошує, що відповідно до ст. 60 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених у законі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В своїй позовній заяві ОСОБА_2 , як і під час судового процесу в цій справі, не надав суду жодного доказу на підтвердження існування між ним та ОСОБА_1 договірних правовідносин природою яких є договір позики, наприклад: що спірна розписка написана саме ОСОБА_1 та що ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 4000 (чотири тисячі) доларів СИТА. Спірна розписка, копія якої знаходиться в матеріалах справи, складена і підписана невідомо ким, невідомо в якому населеному пункті, невідомо в якій країні, і без свідків. З цього документу взагалі неможливо ідентифікувати особи боржника та кредитора, так як він не містить персональних даних сторін. У випадку кредитора просто вказано ОСОБА_4 . Сама ж розписка за своїм змістом не містить фрази (формулювання), що вказувала б на подію фактичної передачі грошових коштів від кредитора боржнику. А тому відповідач не визнає себе боржником ОСОБА_2 і борг за розпискою від 19.03.2019, до якої він не має ніякого відношення. Відповідач звертаючись до суду із заявою про перегляд заочного рішення у справі № 443/910/19 також просить поновити строк звернення із такою заявою.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. від 15 листопада 2023 року прийнято до розгляду заяву про перегляд заочного рішення.

У судове засідання з`явилися заявник (відповідач) ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Дмитрович Н.В.

Заявник ОСОБА_1 заву підтримав та просив задовольнити, а заочне рішення скасувати мотивуючи наступним. Оскільки він постійно проживає у м. Львів, а не за адресою реєстрації, відтак як судові повістки, так і рішення суду він не отримував. Щодо спірної розписки зазначив, що він розписку не вчиняв, грошові кошти не отримував. Хто міг розписуватися в рекомендованих повідомленнях йому не відомо. Вказав, що повістки могли отримувати його батько або бабуся, однак як про судові засідання, так і про рішення суду його не повідомляли.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 адвокат Дмитрович Н.В. заперечила проти скасування заочного рішення. Вважає, що відповідач був належним чином повідомленим про час та місце судових засідань, а також особисто отримав рішення у справі, про що свідчить рекомендоване повідомлення. Окрім того, відповідач не навів будь-яких доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши заяву про перегляд заочного рішення, матеріали цивільної справи 443/910/19, суд приходить висновку, що заява не до підлягає задоволенню.

За приписами ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до ст. 287 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Положеннями ст. 288 ЦПК України, визначено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто, за змістом вказаних положень чинного законодавства, скасування заочного рішення суду можливе за умов, що відповідач не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, та відповідач надає докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення.

Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 30.07.2021 Жидачівським районним судом Львівської області ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задоволено. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики (розпискою) у розмірі 4 600 доларів США, 5300 грн витрат на професійну правничу допомогу та 1 235 грн судового збору.

Водночас з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 судом за його зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1 , скеровувались судові повістки про виклик його у всі призначені судові засідання 12.11.2020, 12.03.2021, 03.06.2021 та 30.07.2021 рекомендовані повідомлення засобу зв`язку Укрпошта повертались до суду із відміткою про отримання судових повісток на 12.11.2020 отримано бабусею ОСОБА_6 , на 12.03.2021 03.06.2021 та 30.07.2021 ОСОБА_6 .

Згідно п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка фізичним особам, які не мають статусу підприємців надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Приписами п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України встановлено, що днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку.

Відповідно до ч. 3 ст. 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.

З врахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку, що відповідача було повідомлено судом про розгляд справи у вставленому законом порядку.

У постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 Верховний Суд зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Подібні за змістом правові позиції викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі №24/260-23/52-6.

Окрім того, судом додатково розміщувались оголошення про виклик відповідача у вказані засідання на офіційному веб-порталі Судової влади України.

Водночас з матеріалів справи вбачається, що поштове відправлення з копією заочного рішення, яке скеровувалось судом відповідачу за адресою місця реєстрації та згідно відмітки засобу зв`язку Укрпошта на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення копію заочного рішення отримана 10.08.2021 особисто ОСОБА_6 .

16.10.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в якій просив видати копію заочного рішення від 30.07.2021 у справі №443/910/19 та 26.10.2023 ОСОБА_1 особисто отримав зазначене рішення.

Як вже зазначалось судом, заочне рішення у даній справі ухвалено 30.07.2021 та копію даного рішення було скеровано відповідачу. З заявою про перегляд вказаного заочного рішення відповідач звернувся до суду 14 листопада 2023 року, тобто з пропуском визначних ч.ч. 2 та 3 ст. 284 ЦПК України строків для звернення з такою заявою про перегляд заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_1 свою заяву мотивував ти, що суд приймаючи заочне рішення за відсутності відповідача, виходив з того, що він не був повідомленим належним чином, проте жодної інформації про те, що відповідач був належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи у суду не було. Оскільки судова повістка за місцем постійного проживання не надходила, відповідач не мав можливості взяти участь у судовому засіданні та не мав можливості повідомити суд про поважність причини неявки, а також свої заперечення стосовно предмету спору у даній справі.

Дані твердження суд вважає неспроможними, оскільки такі спростовуються наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями. Наявність договору оренди квартири не спростовує факту належного повідомлення, оскільки в рекомендованих повідомленнях зазначено, що судові повістки отримано Чернейко

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлявся належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за зареєстрованим місцем проживання.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу «Пономарьов проти України» 03 квітня 2008 року, встановив, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан судового провадження.

Отже, заявник представник відповідач ОСОБА_1 пропустив строк для подання заяви про перегляд заочного рішення, вимога про поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення необґрунтована, не наведено поважності причини пропуску такого строку.

Щодо тверджень ОСОБА_1 , що ним дана розписка не вчинялась суд зазначає наступне.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.

Як роз`яснив Верховний суд України у постанові від 13.12.2017 у справі №309/3458/14-ц від 13.12.2017, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно із Правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі № 6-79цс14, згідно з якою: «Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Оригінал розписки суду було надано стороною позивача та оглянуто в судовому засіданні зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_2 4 000 доларів США та зобов`язався повернути 4 600 доларів США 30.03.2019.

Відповідачем не надано разом з заявою про перегляд заочного рішення доказів, що мають значення для справи та могли б привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни.

Таким чином, оскільки підставами скасування заочного рішення є поважність неявки в судове засідання відповідача та наявність істотних доказів у справі в обґрунтування заперечень проти вимог позивача, за відсутності зазначених обставин у сукупності, суд не має законних підстав для скасування заочного рішення, отже, у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення відповідача слід відмовити.

У відповідності до ч.4 ст.287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись ст. ст. 258, 260, 261, 284 - 285, 353 ЦПК України, суд -

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення в цивільній справі №443/910/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики - залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику, що заочне рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Відповідно до частини 6 ст. 259 та частини 1 ст. 268 ЦПК України складання повного тексту ухвали відкладено на п`ять днів.

Повний текст рішення складено 24.01.2024.

Суддя Р.Г. Равлінко