Справа №464/1000/24
пр № 2-н/464/355/24
У Х В А Л А

20 лютого 2024 року м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Тімченко О.В., розглянувши матеріали заяви Львівського міського комунального підприємства «ЛЬВІВТЕПЛОЕНЕРГО» про видачу судового наказу про стягнення із ПРЕДСТАВНИЦТВА АМЕРИКАНСЬКОГО ОБ`ЄДНАННЯ КОМІТЕТІВ ДЛЯ ЄВРЕЇВ БУВШОГО РАДЯНСЬКОГО СОЮЗУ боргу з гарячого водопостачання,

у с т а н о в и л а:

Заявник звернувся до суду із даною заявою про видачу судового наказу про стягнення із боржника 7624,64 грн заборгованості за послуги з гарячого водопостачання.

Дослідивши матеріали заяви, суддя дійшов наступного висновку.

Статтею 160 ЦПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу.

Як унормовано п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За умовами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 23 березня 2021 року ц справі № 367/4695/20 сформульовано правову позицію про те, що предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції. Критеріями розмежування розгляду справ у порядку цивільного чи господарського судочинства є як суб`єктний склад сторін спору, так і характер спірних правовідносин.

За вимогами ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до положень ч.2 ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа-підприємець (п.п.1, 16 ч.1 ст.20 ГПК України).

У силу положень ст.3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ПРЕДСТАВНИЦТВО АМЕРИКАНСЬКОГО ОБ`ЄДНАННЯ КОМІТЕТІВ ДЛЯ ЄВРЕЇВ БУВШОГО РАДЯНСЬКОГО СОЮЗУ є юридичною особою з ідентифікаційним кодом 21720365, має статус громадської організації.

Спір за участю громадської організації розглядається в порядку господарського судочинства у випадках, якщо між сторонами наявні господарські правовідносини (постанова Великої палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 915/1674/15).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (ст.ст.1, 5, 9, 12), визначено наступне.

Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору;

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги;

Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Аналогічний правовий висновок зазначений в постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 210/542/20.

Як убачається із матеріалів судового наказу спір виник між виконавцем комунальних послуг та власником нерухомого майна - споживачем, які є юридичними особами, з приводу договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг, а саме стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги з постачання гарячої води. Такий суб`єктний склад сторін спору та характер спірних правовідносин указують на господарські взаємовідносини за участю суб`єктів господарювання, що підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Ураховуючи вищевикладене у своїй сукупності, заява про видачу судового наказу не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства за правилами наказного провадження, а тому у видачі судового наказу слід відмовити. Відомості, які б беззастережно спростовували даний висновок суду, відсутні.

Постановлення даної ухвали не є обмеження у доступі позивача до правосуддя, оскільки останній не обмежений у можливості вирішення спору в порядку господарського судочинства..

Керуючись ст.ст.165, 258-260 ЦПК України,

п о с т а н о в и ла:

Відмовити у видачі судового наказу.

Роз`яснити заявнику, що даний спір відноситься до юрисдикції господарських судів за правилами ГПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом 15 днів з дня проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 20 лютого 2024 року.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО