У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

25.01.2024 року м. Бар

Суддя Барського районного суду Вінницької області Хитрук В.М. вивчивши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

У С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою в якій просить встановити факт її родинних відносин із померлою матір`ю ОСОБА_2 , яка є громадянкою Республіки Узбекистан, та померла на території Республіки Узбекистан у 19.01.2015.

Встановлення такого юридичного факту заявнику необхідно для оформлення дозволу на проживання в Україні.

Для оформлення дозволу на проживання в Україні ОСОБА_1 звернулася з відповідними документами до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області. Однак, після вивчення її документів представник міграційної служби в усній формі повідомив ОСОБА_1 , що міграційна служба не може видати дозвіл на проживання, оскільки є розбіжності в документах, зокрема в даті народження її матері та по-батькові матері заявника.

Дослідивши матеріали даної заяви, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану, при цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Крім того, суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Визначаючи, чи пов`язується з встановлення зазначеного факту виникнення у заявника певних цивільних прав та обов`язків, слід застосувати положення ст. 1 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин. Усі інші спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що метою звернення її до суду є оформлення дозволу на проживання в Україні, який видається Державною міграційною службою України. Тобто, такі відносини є публічно-правовими.

Тому, спір заявника з приводу оскарження відмови Державної міграційної служби України в наданні дозволу на проживання в Україні належить до юрисдикції адміністративного суду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Крім того, ухвалою Барського районного суду Вінницької від 17.01.2024 № 125/2419/23 (2-о/125/99/2023) відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення. Роз`яснено ОСОБА_1 , що спір заявника щодо оскарження відмови в наданні дозволу на проживання в Україні і встановлення необхідних для отримання дозволу юридичних фактів, оскарження бездіяльності органів Державної міграційної служби України належить до юрисдикції адміністративного суду.

Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Згідно з ч. 4 ст. 186 ЦПК України ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі може бути оскаржено. У разі скасування цієї ухвали позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до суду.

Таким чином слід відзначити, що відмова у відкритті провадження у справі перешкоджає повторному зверненню до суду з такою самою заявою.

Оскільки питання щодо відкриття провадження у даній справі судом вже вирішено і ухвала суду від 17.01.2024 № 125/2419/23 (2-о/125/99/2023) про відмову у відкритті провадження заявником не оскаржувалась та набрала законної сили, то у даному випадку, підлягають застосуванню вимоги п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, що обумовлено, зокрема, неприпустимістю розгляду судами одного і того ж питання двічі.

Керуючись ст.186 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що спір заявника щодо оскарження відмови в наданні дозволу на проживання в Україні і встановлення необхідних для отримання дозволу юридичних фактів, оскарження бездіяльності органів Державної міграційної служби України належить до юрисдикції адміністративного суду.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду в 15-денний строк з для складення повного тексту ухвали.

Суддя: