Справа № 234/319/22
Провадження № 2/202/1310/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

24 січня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Мачуського О.М.

за участю секретаря судового засідання Карасьової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпра цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

13 січня 2022 року до Краматорського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що їй на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 . За вказаною адресою, окрім позивача, на підставі договору найму, з 11.09.2019 року зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка не є родичем чи членом сім`ї позивача. Водночас, з моменту реєстрації й по теперішній час, ОСОБА_2 в будинку ніколи не проживала, не приймала участі у витратах по утриманню будинку. Жодних належних останній речей у житлі немає і ніколи не було.

Наведені обставини, створюють позивачу перешкоди у користування та розпорядженні належним їй на праві власності житловим будинком та порушує її права, як власника, оскільки наявність реєстрації відповідача у даному житлі, вимагає від ОСОБА_1 сплачувати додаткові комунальні послуги та унеможливлює оформити субсидію.

Враховуючи зазначене, позивач просять визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням житловим будинком, за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 16.02.2022 року відкрито провадження по справ та призначено судове засідання на 02 березня 2022 року.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX зі змінами, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан.

Згідно з позицією Ради суддів України, викладеній у рішенні від 05.03.2023 року та на засіданні 17.08.2023 року, судові справи, які станом на день видання Верховним Судом розпорядження від 15.03.2022 року за № 8/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (Краматорський міський суд Донецької області)» перебували в провадженні Краматорського міського суду Донецької області, підсудні Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2023 року, для розгляду цивільної справи № 234/319/22, визначено суддю Мачуського О.М.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 27 жовтня 2023 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні до суду не подавались.

Правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України щодо подачі відзиву на позовну заяву, відповідач не скористалась.

Позивач у судове засідання не з`явився, натомість представник позивача адвокат Кірєєв В.В. подав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача. Зазначив, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялась належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надали, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що на підставі Договору дарування житлового будинку від 04 листопада 2004 року, що посвідчений державним нотаріусом Першої краматорської нотаріальної контори Фареник О.О. та зареєстровано в реєстрі за №2-9132, ОСОБА_1 належить житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, що находяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5791936, право власності ОСОБА_1 на вказане нерухоме майно зареєстровано 10.12.2004 року, номер запису 23251, в книзі 63.

Відповідно до матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Довідкою про фактичне не проживання від 15.11.2021 року №01-14/1453, складеною свідками - сусідами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та затвердженою головою комітету мікрорайону №6 ОСОБА_5 , засвідчено, що у період з вересня 2019 року по теперішній час ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, у вказаному домоволодінні відповідач ОСОБА_2 зареєстрована, але не мешкає.

При цьому, позивач вказує, що відповідач не оплачує комунальні послуги та не несе інших витрат по утриманню житлового будинку, а реєстрація відповідача порушує права позивача та її законні інтереси як власника, оскільки вона не може в повній мірі розпоряджатися своїм майном. Дані обставин в ході розгляду справи по суті відповідачем не оспорювались та спростовані не буди.

17 листопада 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради про зняття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Цього ж дня, начальником відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорськї міської ради Давискибою О.М., позивачу відмовлено у знятті зареєстрованого місця проживання (перебування), на підставі ст. 12 ЗУ №1871-ХІ.

Відповідно до вимог ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У відповідності до ст.317 ЦК України власнику належать права володіння,користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні, а у відповідності до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Відповідно ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем, житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Згідно ст. 63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення.

У відповідності до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як роз`яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

За змістом ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Згідно правового висновку Верховного Суду у постанові від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-ц, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ст. 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідач не проживає у будинку АДРЕСА_1 , понад строки, встановлені ст.71 ЖК України, не несе витрат по утриманню житла. При цьому, доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідача у жилому приміщенні понад зазначені строки та доказів на вчинення їй перешкод у користуванні квартирою, суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки під час судового розгляду справи, достовірно встановлено, що відповідач тривалий час, а саме з вересня 2019 року не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальні послуги та не несе будь-яких витрат на утримання житла, а перешкоди у користуванні даним житловим приміщенням відповідачу не чиняться, суд доходить висновку про відсутність підстав для збереження за ОСОБА_2 цього житлового приміщення.

За таких обставин, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного доказу, зокрема належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, судом встановлено, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли свого підтвердження доказами, що наявні в матеріалах справи, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 133 ПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За звернення до суду з даною позовною заявою, ОСОБА_1 були понесені витрати з оплати судового збору в сумі 908,00 гривень.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки позов підлягає задоволенню, у відповідності до ст. 141 КПК України, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 908,00 гривень.

Керуючись ст. ст. 71, 72, 107 ЖК України, ст. ст. 4, 10, 12, 13, 76-82, 141, 258-259, 263, 264-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), судові витрати з оплати судового збору у розмірі 908,00 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М. Мачуський