КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/4664/22 Головуючий у суді І інстанції Коваленко І.В.
Провадження № 22-з/824/102/2024 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(д о д а т к о в а)

05 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за заявою Моторного (транспортного) страхового бюро України про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення боргу за договором страхування,

в с т а н о в и в:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) про стягнення боргу за договором страхування.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 13 345,08 грн інфляційних втрат, 3 099,00 грн три відсотки річних від простроченої суми та 41 887,39 грн пені, а всього - 58 332,10 грн.

Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 992,40 грн та отриманням професійної правничої допомоги у розмірі 6 000,00 грн.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, відповідач в особі свого представника - адвоката Проца А.В. подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року апеляційну скаргу МТСБУ задоволено.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 грудня 2022 року скасовано та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ 1 488,60 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

21 листопада 2023 року до Київського апеляційного суду надійшла заява представника МТСБУ - Гусєва П.В. про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат.

Заяву обґрунтовував тим, що на виконання вимог статті 134 ЦПК України представником відповідача у відзиві на позовну заяву було зазначено, що МТСБУ очікує понести судові витрати, а саме витрати на правову допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

12 жовтня 2021 року між МТСБУ та Адвокатським об`єднанням «ІНС.ЛОУ ГРУП» був укладений договір про надання правової допомоги № 4.1/12-10/2021.

На виконання умов цього договору 08 липня 2022 року між МТСБУ та Адвокатським об`єднанням «ІНС.ЛОУ ГРУП» була укладена додаткова угода на ведення справи за позовом ОСОБА_1 до МТСБУ.

Відповідно до пункту 1 додаткової угоди № 778 до договору про надання правової допомоги № 4.1/12-10/2021 від 12 жовтня 2021 року вартість правової допомоги становить 2 000,00 грн, які сплачуються після підписання акту виконаних робіт.

У відповідності до умов додаткової угоди до договору про надання правової допомоги Адвокатським об`єднанням «ІНС.ЛОУ ГРУП» здійснено представництво інтересів МТСБУ у справі № 755/4664/22 у Дніпровському районному суду міста Києва, Київському апеляційному суді, зокрема, але не виключно, подано відзив на позовну заяву, апеляційну скаргу, відповідь на відзив по справі 755/4664/22, тощо.

На підставі викладеного просив суд апеляційної інстанції розподілити судові витрати у відповідності до частини сьомої статті 141 ЦПК України та стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 2 000,00 грн за рахунок держави.

Заперечення позивача на заяву про ухвалення додаткового рішення до суду апеляційної інстанції не надійшли.

Відповідно до вимог частини третьої, четвертої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

Оскільки перегляд цієї справи в апеляційному порядку відбувався у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, питання про ухвалення додаткового рішення вирішується судом апеляційної інстанції у тому ж самому порядку, тобто без виклику сторін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи та заявлені вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає, що заяву слід частково задовольнити з таких підстав.

За змістом підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно із частиною першою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Таким чином, процесуальним законом визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, однією з яких є невирішення питання про судові витрати разом з ухваленням судового рішення у справі (пункт 3 частини першої статті 270 ЦПК України).

За загальним правилом, у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішено всі інші, в тому числі, процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також окремих процесуальних питань, зокрема, розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись у липні 2022 року до суду першої інстанції з відзивом на позовну заяву, представник відповідача - адвокат Проц А.В., серед іншого, просив розподілити судові витрати у відповідності до статті 141 ЦПК України та зазначив, що МТСБУ за вивчення та аналіз позовної заяви по справі, підготовки правової позиції по справі, подання відзиву на позовну заяву, участі адвоката у судовому процесі, у разі необхідності подання апеляційної та касаційної скарги планує понести судові витрати у розмірі 2 000,00 грн (а.с. 65-70).

До відзиву на позовну заяву представник відповідача додав копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 9406/10 та копію посвідчення адвоката від 18 вересня 2020 року, а також копію довіреності від 21 грудня 2021 року № 6-01/147, видану адвокату Процу А.В. на виконання договору про надання послуг у сфері права № 4.3/08-10/2018 від 08 жовтня 2018 року, укладеного між МТСБУ та АО «ІНС.ЛОУ ГРУП» про те, що він є представником МТСБУ, який має повноваження представляти його інтереси в тому числі у судових органах (а.с. 78, 79).

Звертаючись з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, представник відповідача - адвокат Проц А.В. додав до неї копію довіреності від 06 грудня 2022 року № 6-01/52, видану йому на виконання договору про надання послуг у сфері права № 4.1/12-10/2021 від 12 жовтня 2021 року, укладеного між МТСБУ та АО «ІНС.ЛОУ ГРУП» (а.с. 133).

Під час апеляційного провадження у справі представник МТСБУ - адвокат Гусєв П.В. надіслав до апеляційного суду письмові пояснення, в яких просив розподілити судові витрати у відповідності до статті 141 ЦПК України та стягнути з ОСОБА_1 судові витрати, які планує понести МТСБУ у зв`язку з розглядом справи у розмірі 2 000,00 грн (а.с. 167-170).

На підтвердження понесення витрат на правову (правничу) допомогу окрім копій свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, посвідчення адвоката і довіреності юридичної особи, надав засвідчені копії:

- договору № 4.1/12-10/2021 про надання послуг в сфері права, укладений 12 жовтня 2021 року між МТСБУ в особі генерального директора Шевченка В.І. та АО «ІНС.ЛОУ ГРУП» в особі голови Проца А.В.

Відповідно до пункту 1.1 цього договору замовник доручає, а виконавець за винагороду приймає на себе зобов`язання надавати послуги у сфері права. Послуги, що надаються на підставі договору, складаються з комплексу дій та/чи самостійних операцій, необхідних і достатніх для досягнення мети, визначеної замовником, за конкретними дорученнями замовника і можуть включати в себе у тому числі, але не тільки: складання правових висновків, заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав та законних інтересів замовника, у тому числі у формі представництва інтересів замовника в судах (не залежно від спеціалізації та інстанційності), інших органах, установах, організаціях, підприємствах, третейських судах та перед фізичними особами); супровід судових справ (проваджень), виконавчих проваджень.

Згідно із пунктом 5.2 договору вартість послуг, що надаються виконавцем у справах, в яких замовник є відповідачем (співвідповідачем) або третьою особою, а також в інших випадках, визначається в сумі 2 000,00 грн - у справі, в якій ціна позову становить 10 000,00 грн і більше (а.с. 173-178);

- додаткової угоди до договору про надання послуг у сфері права № 4.1/12-10/2021 від 12 жовтня 2021 року, укладеної 28 грудня 2021 року між МТСБУ та АО «Інс.Лоу Груп», згідно підпункту 4.17 якої виконавець зобов`язаний щомісячно до 15 числа кожного місяця направляти замовнику погоджені акти виконаних робіт, підписані в сервісі «Вчасно» (а.с. 178зв., 179);

- додаткової угоди № 778 до договору про надання послуг у сфері права № 4.1/12-10/2021 від 12 жовтня 2021 року, укладеної 08 липня 2022 року між МТСБУ та АО «Інс.Лоу Груп», згідно якої відповідно до умов договору замовником передано, а виконавцем прийнято завдання на ведення від імені замовника справи за позовом ОСОБА_1 до МТСБУ про стягнення 58 332,10 грн. Вартість послуг визначена у розмірі 2 000,00 грн.

Пунктом 2 додаткової угоди визначено, що оплата послуг виконавця здійснюється замовником шляхом безготівкового перерахунку коштів на поточний рахунок виконавця протягом п`яти банківських днів з дати підписання сторонами акту про виконані роботи (а.с. 180, 181).

01 листопада 2023 року апеляційний суд прийняв постанову, якою апеляційну скаргу МТСБУзадовольнив, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 грудня 2022 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.

Питання розподілу судових витрат на правову допомогу в цьому судовому рішенні не вирішувалось.

Відповідно до частини першої, другої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частин першої - третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частина третя статті 141 ЦПК Українипередбачає критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються й з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18.

За правилом частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 03 березня 2021 року у справі № 640/18964/17 звернуто увагу на те, що при обчисленні гонорару слід керуватися, зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського судувід 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зроблено висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.

При цьому саме заінтересована сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У даній справі розмір винагороди адвокатського об`єднання за надання професійної правничої допомоги відповідачу визначений в договорі у вигляді фіксованої суми 2 000,00 грн і не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу на представлення інтересів відповідача у даній справі, а домовленості містять відкладальну обставину щодо проведення оплати послуг адвоката

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 зазначено, що розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, суд звернув увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

При цьому витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 22 листопада 2019 року у справі № 910/906/18.

Представник відповідача у відповідності до вимог ЦПК України надіслав на адресу ОСОБА_1 письмові пояснення та заяву про ухвалення додаткового рішення, що підтверджується фіскальними чеками АТ «Укрпошта» та описами вкладення. Разом з тим клопотання про зменшення розміру судових витрат від позивача до апеляційного суду не надходило.

Виходячи з того, що судом апеляційної інстанції апеляційну скаргу МТСБУ задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, а стороною відповідача документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Оцінюючи обґрунтованість вимог заяви представника відповідача про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, відсутності заперечень сторони позивача в контексті положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України, співмірність витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що заявлена сума підлягає стягненню з позивача на користь відповідача 2 000,00 грн у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Незважаючи на те, що представник відповідача - адвокат Гусєв П.В. у письмових поясненнях просив стягнути на користь МТСБУ судові витрати у розмірі 2 000,00 грн з ОСОБА_1 , в заяві про ухвалення додаткового рішення цей же представник просить розподілити судові витрати у відповідності до частини сьомої статті 141 ЦПК України та стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 2 000,00 грн за рахунок держави, посилаючись на те, що позивача звільнено на підставі закону, тому витрати які понесло МТСБУ, потрібно віднести за рахунок держави.

Відповідно до вимог частини сьомої статті 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, пред`являючи позов про стягнення з МТСБУ 13 345,08 грн інфляційних втрат, 3 099,00 грн 3 % річних за користування чужими коштами та 41 887,39 грн пені, а всього - 58 332,10 грн внаслідок невиконання зобов`язання ліквідованого страховика - ПрАТ «СК «Україна» за договором страхування, ОСОБА_1 не вказував, що звільнений від сплати судових витрат, суди не визнавали його особою, яка має відповідні пільги, а він сплатив судовий збір за подання позовної заяви.

Крім того, вказані положення законодавства стосуються виключно такого виду судових витрат як сплаченого судового забору, а не понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі, які підлягають відшкодуванню стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, на загальних підставах.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для застосування положень частини сьомої статті 141 ЦПК України, відтак заява представника відповідача - адвоката Гусєва П.В. про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню, а з позивача ОСОБА_1 на користь МТСБУ підлягають стягненню витрати на правову допомогу у зв`язку з розглядом даної справи у розмірі 2 000,00 грн.

Розмір такого стягнення судових витрат є розумним та справедливим, відповідає принципу співмірності із складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт, при цьому не порушуватиме права відповідача на отримання коштів, які він буде змушений реально затратити з метою захисту своїх прав та інтересів в судах, а також відповідатиме завданню цивільного судочинства, проголошеному у статті 2 ЦПК України.

За таких обставин, оскільки під час прийняття Київським апеляційним судом постанови від 01 листопада 2023 року не було вирішено питання про судові витрати відповідача на професійну правничу допомогу, а заява представника МТСБУ - адвоката Гусєва П.В. про ухвалення додаткового рішення є частково обґрунтованою, наявні правові підстави для прийняття додаткової постанови у цій справі.

Керуючись статтями 2, 15, 133, 137, 141, 270, 368, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Ухвалити у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення боргу за договором страхування додаткове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 2 000,00 грн (дві тисяч гривень) в рахунок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні решти вимог заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: С.А. Голуб

Т.О. Писана

Д.О. Таргоній