КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року місто Київ.

Справа №755/9605/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6403/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді Желепи О.В.,

суддів: Немировська О.В., Стрижеус А.М.

за участю секретаря судового засідання Рябошапка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 01 листопада 2023 року (у складі судді Катющенко В.П., повний текст складено 06.11.2023 року)

у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ), начальник відділу Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) Андрющенко Ірина Василівна, на дії Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ)

ВСТАНОВИВ

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ), начальник відділу Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) Андрющенко І.В.

Зазначив, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року було затверджено мирову угоду сторін по цивільній справі № 755/8200/16-ц про стягнення з ОСОБА_2 на його користь боргу у розмірі 85 000,00 доларів США. У зв`язку з припиненням її добровільного виконання боржником, ухвала від 26 грудня 2016 року № 755/8200/16-ц була подана до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві для її примусового виконання. 18 травня 2018 року постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1, державним виконавцем Клітченко О.А. зазначений виконавчий документ було прийнято до примусового виконання. 16 лютого 2023 року він звернувся до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. 24 лютого 2023 року йому було надано змогу ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження. Тоді йому стало відомо, що 31 січня 2022 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 було здійснено перевірку законності дотримання державним виконавцем вимог чинного законодавства при здійсненні виконавчих дій по ВП № НОМЕР_1 та за результатами перевірки дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Клітченко О.А. визнано такими, що вчинені з порушенням п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 18 травня 2018 року, винесену головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Клітченко О.А., зобов`язано головного державного виконавця Єзерську А.М. привести виконавче провадження № НОМЕР_1 у відповідність до вимог Закону України «Про виконавче провадження», копію постанови направити сторонам виконавчого провадження. На виконання пункту 3 постанови від 31 січна 2022 року в.о. начальника відділу Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андрющенко І.В. головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єзерською А.М. прийнято ряд рішень у межах виконавчого провадження про скасування документів. В кожному із зазначених документів окремим пунктом було зазначено про необхідність направлення копії документу сторонам виконавчого провадження, проте жоден із документів стягувачу не надходив та докази отримання таких постанов відсутні у матеріалах виконавчого провадження. Вважає, що дії посадових осіб Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) є неправомірними та такими, що порушують його права та законні інтереси при виконанні ухвали Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/8200/16-ц від 26 грудня 2016 року.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просив визнати неправомірною та скасувати постанову від 31 січня 2022 року в.о. начальника відділу Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андрющенко І.В., зобов`язати відділ Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) поновити його порушені права як сторони виконавчого провадження та поновити ВП № НОМЕР_1.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 01 листопада 2023 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано неправомірною та скасовано постанову від 31 січня 2022 року в.о. начальника відділу Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Андрющенко І.В. у виконавчому провадженні НОМЕР_2.

Зобов`язано Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) поновити порушені права стягувача ОСОБА_1 , як сторони виконавчого провадження та поновити ВП НОМЕР_2.

Не погоджуючись з таким рішенням, Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), 29 грудня 2023 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати оскаржувану ухвалу та закрити провадження у справі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вказує, що суд першої інстанції розглянув скаргу з порушенням правил юрисдикції загальних судів, оскільки ОСОБА_1 у своїй скарзі оскаржує дії та рішення державного виконавця у виконавчому провадженні НОМЕР_2 щодо виконання судового рішення, прийнятого у порядку цивільного судочинства, які здійснені державним виконавцем в межах зведеного виконавчого провадження НОМЕР_3 відносно боржника ОСОБА_2 , у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, без виділення виконавчого провадження НОМЕР_2 зі зведеного виконавчого провадження НОМЕР_3.

Вказує, що перед прийняттям 31.01.2022 року рішення про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 від 18.05.2018 року (стягувач ОСОБА_1 ) та повернення виконавчого документу стягувачу без виконання, зазначене виконавче провадження зі зведеного виконавчого провадження НОМЕР_3 не виділялось. Отже оскаржувані скаржником дії державних виконавців по скасуванню постанови про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2, інших документів прийнятих на виконання зазначеної вище ухвали Дніпровського районного суду м. Києва та повернення виконавчого документа без прийняття до виконання здійснені в межах зведеного виконавчого провадження НОМЕР_3 та стосуються інтересів всіх стягувачів у зведеному виконавчому провадженні.

Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі від 14.03.2018 року № 660/612/16-ц, зазначає, що дану справу слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності порушень ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» в діях державного виконавця Дніпровського РВДВС міста Києва ГТ УЮ у м. Києві Клігченко O.A. під час відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2.

Вказує, що ухвала Дніпровського районного суду м. Києва про затвердження мирової угоди від 29.12.2016 по цивільній справі № 755/8200/16-ц не містить жодних встановлених пунктами 3, 4 та абзацом дев`ятим частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» відомостей про боржника та стягувача, що не дає виконавцю можливості ідентифікувати стягувача та боржника, навіть шляхом направлення відповідних запитів.

Вказує, що правові висновки Верховного суду, на які посилався суд першої інстанції, є не релевантні, оскільки у вказаних справах були відсутні окремі відомості про особу божника, в той час, як у даній справі у виконавчому документі відсутні усі відомості по особу боржника та стягувача, що унеможливлює ідентифікацію як особи боржника, так і особи стягувача, і як наслідок - унеможливлює і правомірне відкриття виконавчого провадження.

Зазначає, що провадження у даній справі підлягає закриттю з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки ОСОБА_1 вже звертався 07 березн 2023 року до Дніпровського районного суду міста Києва зі скаргою на дії начальника Дніпровського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Андрющенко Ірини Василівни, головного державного виконавця Дніпровського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Єзерської Анастасії Михайлівни, боржник: ОСОБА_2 (справа №755/3015/23). Провадження у вказаній цивільній справі закрито Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 травня 2023 року.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно поновив ОСОБА_1 строк на подання скарги, оскільки скаржник не підтвердив належними та допустимими доказами поважність причин не подання скарги протягом 10 робочих днів з дня отримання такого повідомлення.

Звертає увагу, що скаржник має доступ до виконавчого провадження в АСВП - та в силу засад добросовісності, як стягувач, міг та мав цікавитися станом цього виконавчого провадження. Однак, тільки 16.02.2023, тобто більше чим через рік після направлення державним виконавцем стягувачу ОСОБА_1 повідомлення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання він звернувся до Дніпровського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) з заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та ознайомився з матеріалами 24.02.2023 року.

07.03.2023 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою у цивільній справі № 755/3015/23, провадження щодо якої, як вказано вище, закрито ухвалою 15.05.2023 року. Своїм правом на апеляційне оскарження ОСОБА_1 не скористався.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 січня 2024 року відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.

22 січня 2023 року до Київського апеляційного суду був поданий відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яким просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Вказує, що жодна постанова головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єзерської А.М. щодо скасування постанов та повідомлення мене, як стягувача, про повернення виконавчого документу без виконання, йому не надходила і докази про це були відсутні у матеріалах ВП НОМЕР_2 під час їх дослідження судом першої інстанції. Саме незаконні дії органу державної влади були визнані судом поважною причиною пропущення мною строків для вчасного оскарження дій.

Вказує, що у провадження у справі № 755/3015/23 було закрито оскільки в ній скаржник об`єднав вимоги як стосовно виконавчого провадження, де стягувачем фігурує ОСОБА_1 так і стосовно зведеного провадження, які слід розглядати за правилами адміністративного судочинства. У зв`язку з цим скаржник змінив предмет своїх вимог та 15.06.2023 року звернувся до суду, керуючись п. 2 ст. 256 ЦПК України.

Вказує, що в судовому засіданні суду першої інстанції було здійснено огляд оригіналів виконавчого провадження № НОМЕР_1 та зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_4, в результаті чого суд достеменно встановив, що перевірка в ДВС проводилася саме в межах виконавчого провадження скаржника.

Зазначає, що в оскаржуваній постанові від 31.01.2022 року встановлено, що у виконавчому документі не визначено сторони виконавчого провадження, а саме боржник та стягувач. У даному випадку, виконавчим документом є ухвала Дніпровського районного суд м. Києва у справі за № 755/8200/16-ц від 26.12.2016 року, яка містить всі необхідні відомості про особу боржника та стягувача.

Крім того державний виконавець не скористався наданим йому правом звернення за роз`ясненням до суду, який видав виконавчий документ.

Вважає, що твердження Дніпровського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві про те, що сторона дізналась про оскаржувану ухвалу від сторін виконавчого провадження є маніпуляцією, оскільки вказана ухвала відображається у кабінеті « Електронний суд» та в ЄДРСР.

Вказує, що всупереч положенням ст.. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» Відділ на підставі заяви боржника провів формальну перевірку документу 4-річної давнини та прийняв незаконне рішення.

Звертає увагу, що в період з 2018 по 2023 рік у Дніпровському відділі Державної виконавчої служби у місті Києві зберігався оригінал виконавчого документу - ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 26.12.2016 по справі № 755/8200/16-ц, прошитою спільно та невід`ємною частиною якої є оригінал мирової угоди, у якій міститься розділ «Реквізити сторін» та міститься всі необхідні для ідентифікації відомості про Стягувача та Боржника.

24 січня до Київського апеляційного суду було подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який просить апеляційну скаргу задовольнити, а оскаржуване рішення - скасувати та закрити провадження у справі.

ОСОБА_2 погоджується з доводами апеляційної скарги, що оскаржувана ухвала суду є такою, що постановлена з порушенням правил юрисдикції загальних судів, а також з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому підтримує вимоги апеляційної скарги, що ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 01 листопада 2023 року про задоволення Скарги підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі.

Суд першої інстанції розглянув Скаргу з порушенням правил юрисдикції загальних судів. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності порушень ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» в діях державного виконавця Дніпровського РВДВС міста Києва ГТ УЮ у м. Києві Клітченко О.А. під час відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2. Суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні заяви заінтересованої особи ОСОБА_2 про закриття провадження у справі за Скаргою з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України. Суд першої інстанції безпідставно поновив ОСОБА_1 строк на подання Скарги.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник - ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримали. ОСОБА_1 та його представник - ОСОБА_4 заперечували проти задоволення апеляційної скарги. Представник Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, скаржник повідомлявся про дату, час та місце судового засідання належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 26 грудня 2016 року у межах розгляду цивільної справи № 755/8200/16-ц Дніпровським районним судом м. Києва було визнано мирову угоду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ТОВ «Салон-Мода», про звернення стягнення на майнові та немайнові права в рахунок погашення заборгованості за договором позики, в погодженій сторонами редакції, а провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ТОВ «Салон-Мода» про звернення стягнення на майнові та немайнові права в рахунок погашення заборгованості за договором позики було закрито.

У подальшому, ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) із заявою про примусове виконання ухвали суду № 755/8200/16-ц від 26 грудня 2016 року.

18 травня 2018 року головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Клітченко О.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Дніпровського районного суду м. Києва №755/8200/16-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва про затвердження мирової угоди від 29 грудня 2016 року по цивільній справі № 755/8200/16-ц у розмірі 85 000,00 доларів США.

12 січня 2022 року боржник ОСОБА_2 звернувся до начальника Дніпровського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Андрющенко І.В. із заявою, у якій вказав, що при відкритті виконавчих проваджень державним виконавцем допущено порушення вимог статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки подані до виконання ухвали не відповідали вимогам вказаної статті та просив перевірити матеріали виконавчого провадження та вжити відповідних заходів.

31 січня 2022 року в.о. начальником Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андрющенко І.В. за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 від 14 січня 2022 року здійснено перевірку законності дотримання державним виконавцем вимог чинного законодавства України при здійсненні виконавчих дій по виконавчому провадженню НОМЕР_2, про що у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 було винесено відповідну постанову, якою встановлено порушення з боку державного виконавця Клітченко О.А. вимог ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», та постановлено: дії головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Клітченко О.А. визнати такими, що вчинені з порушенням п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 18 травня 2018 року винесену головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Клітченко О.А., зобов`язати головного державного виконавця Єзерську А.М. привести виконавче провадження № НОМЕР_1 у відповідність до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

31 січня 2022 року начальником відділу Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андрющенко І.В. винесено постанову у ВП № НОМЕР_1 про скасування документу «Постанова про відкриття виконавчого провадження» від 21 травня 2018 року, що видав Клітченко О.А. (не діє) при примусовому виконанні ухвали № 755/8200/16-ц виданий 26 грудня 2016 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва про затвердження мирової угоди від 29 грудня 2016 року по цивільній справі № 755/8200/16-ц у розмірі 85 000,00 дол. США.

31 січня 2022 року головним державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єзерською А.М. стягувачу ОСОБА_1 направлено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, на підставі п. 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки перевіркою матеріалів виконавчого провадження встановлено, що у виконавчому документі не зазначено сторони виконавчого провадження, а саме боржника та стягувача.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення скарги ОСОБА_1 , визнавши неправомірною та скасувавши постанову від 31 січня 2022 року в.о. начальника відділу Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Андрющенко І.В. у виконавчому провадженні НОМЕР_2 та зобов`язавши Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) поновити порушені права стягувача ОСОБА_1 , як сторони виконавчого провадження та поновити ВП НОМЕР_2.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такої ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до положень ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Подання скарги на дії виконавця має бути направлене на відновлення порушених прав скаржника-сторони виконавчого провадження, тому, задовольняючи скаргу, суд одночасно має зобов`язати виконавця усунути допущені порушення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), як провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

За нормою ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Разом з тим, згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Так, під час огляду оригіналів матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_1 судом було встановлено, що до вирішення питання про відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про відкриття виконавчого провадження державними виконавцями направлялись відповідні запити до державних органів, підприємств, установ, організацій для з`ясування необхідної інформації для примусового виконання виконавчого документу та систематизації даних про сторін виконавчого провадження, зокрема щодо отримання інформації про РНОКППП боржника та відомостей про джерела його доходів. Крім того, усі необхідні дані, як того вимагає стаття 4 Закону України «Про виконавче провадження», були зазначені стягувачем при зверненні до державної виконавчої служби із заявою про прийняття виконавчого документу до виконання, на підтвердження чого подані відповідні документи, а саме у заяві зазначені всі дані про боржника та стягувача, в тому числі РНОКПП, адреси місця проживання.

У постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17-ц (провадження № 61-331св18) зроблено висновок, що «згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року в справі №219/7439/14-ц (провадження № 61-31681св18) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 травня 2019 року в справі № 813/2125/16 (адміністративне провадження № К/9901/21841/18).

В ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року про визнання мирової угоди містяться достатньо відомостей, а саме особи боржника та стягувача, їхні повні прізвища, ім`я та по батькові.

Відсутність у виконавчому документі відомостей, які передбачені пунктами 3, 4 статті 4 ЗУ «Про виконавче провадження, а саме про дату народження боржника та ідентифікаційний номер, або інших відомостей, які можуть стати відомі виконавцю, шляхом направлення відповідних запитів, не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчого документу без прийняття до виконання.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року в справі № 749/1181/16-ц (провадження № 61-1115св18), від 08 травня 2019 року в справі № 813/2125/16 (провадження № К/9901/21841/18), від 19 вересня 2019 року в справі № 469/1357/16-ц (провадження № 61-35493св18).

Сама лише відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про особу боржника не є підставою для повернення виконавчих документів без прийняття до виконання.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2020 року в справі № 639/2561/18-ц (провадження № 61-578св19).

Колегія суддів звертає увагу на те, що відсутність таких відомостей в самій ухвалі про затвердження мирової угоди не завадила працівникам виконавчої служби зазначити їх у Постанові про відкриття виконавчого провадження від 18.05.2018 року, а згодом і у Постанові про скасування процесуального документу від 31.01..2022 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

Таким чином, не відповідають дійсності посилання начальника відділу Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Андрющенко І.В. у постанові від 31 січня 2022 року в межах ВП НОМЕР_2 про те, що у виконавчому документі не зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи (п.3 ч.1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а відтак рішення прийняті у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 є неправомірними.

Принцип юридичної визначеності необхідно розуміти через такі її складові: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права; право особи у своїх діях розраховувати на розумну та передбачувану стабільність існуючого законодавства та можливість передбачати наслідки застосування норм права (законні очікування).

В цьому контексті однією з вимог, які застосовують європейські правові інституції до національного правосуддя, є забезпечення адаптації поведінки конкретного суб`єкта до нормативних умов правової дійсності, захисту його від свавільного втручання з боку держави, впевненості у своєму правовому становищі. Вони входять із змісту поняття правової визначеності, що забезпечує можливість особи впевнено планувати свої дії. Для цього правові норми повинні бути чіткими та спрямованими на гарантування прогнозованості ситуацій, які виникають у тих чи інших правовідносинах, що опосередковуються правом.

Так, судом першої інстанції під час розгляду скарги по суті та під час огляду матеріалів виконавчого провадження було встановлено, що впродовж тривалого часу, з 2018 року, у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 проводились виконавчі дії (арешт майна боржника, арешт коштів боржника, передача майна стягувачу - заявнику у даній справі, у рахунок погашення боргу, стягнення коштів з боржника на користь стягувача), що свідчить про достатність інформації для примусового виконання виконавчого документу, відтак суд порушення ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» в діях державного виконавця Дніпровського РВДВС міста Києва ГТ УЮ у м. Києві Клітченко О.А. під час відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 відсутні.

Відтак, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про необхідність визнання неправомірною та скасування постанови від 31 січня 2022 року в.о. начальника відділу Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Андрющенко І.В. у виконавчому провадженні НОМЕР_2 та зобов`язання Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) поновити порушені права стягувача ОСОБА_1 , як сторони виконавчого провадження та поновити ВП НОМЕР_2.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції розглянув скаргу з порушенням правил юрисдикції загальних судів, оскільки ОСОБА_1 у своїй скарзі оскаржує рішення державного виконавця у виконавчому провадженні НОМЕР_2 щодо виконання судового рішення, ухваленого у порядку цивільного судочинства, які здійснені державним виконавцем в межах зведеного виконавчого провадженні НОМЕР_3 відносно боржника ОСОБА_2 , у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених за правилами різних юрисдикцій - цивільної та господарської, є безпідставними.

Предмет скарги на дії державного виконавця (тобто суть оскаржуваних дій) стосується правомірності повернення виконавчого документа стягувачу в межах виконавчого провадження, яке станом на момент вчинення оскаржуваних дій вже було виведено зі зведеного виконавчого провадження.

Будь-які дії в межах зведеного виконавчого провадження чи дії державного виконавця стосовно виведення виконавчого провадження зі зведеного виконавчого провадження не оскаржуються. Тобто скарга не стосується судового оскарження дій зазначеного державного виконавця під час виконання ним зведеного виконавчого провадження НОМЕР_3.

Отже, скарга щодо винесення державним виконавцем постанови про повернення йому (стягувачу) виконавчого документа у виконавчому провадженні у цій справі повинна розглядатися судом, який видав виконавчий документ, у передбаченому ЦПК України порядку, тобто за правилами цивільного судочинства.

Сам факт наявності зведеного виконавчого провадження не дає суду підстави розглядати подану скаргу як таку, що подана у зв`язку із оскарженням дій виконавчої служби у межах зведеного виконавчого провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було безпідставно поновлено ОСОБА_1 строки звернення до суду із даною скаргою є не обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, про наявність постанови в.о. начальника відділу Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андрющенко І.В. від 31 січня 2022 року про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 від 18 травня 2018 року ОСОБА_1 дізнався 24 лютого 2023 року під час ознайомлення з матеріалами вказаного виконавчого провадження.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 двічі звертався до суду зі скаргою на дії/бездіяльність органу виконавчої служби, провадження в одній з яких закрито ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 травня 2023 року на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, в іншій - повернуто без розгляду ухвалою від 29 червня 2023 року.

За вказаних обставин убачається, що десятиденний строк для подання до суду відповідної скарги, встановлений ч. 1 ст. 449 ЦПК України, заявником було пропущено. В той же час, оскільки заявник звертався до суду зі скаргами на дії/бездіяльність органу виконавчої служби, однак, за однією зі скарг судом було закрито провадження, а за іншою скаргою - повернуто її без розгляду, у зв`язку з недотриманням процесуальних вимог, ОСОБА_1 дізнаючись про зміст ухвалених судових рішень, кожного разу протягом 10 днів реагував на це шляхом подання відповідної скарги до суду, як і передбачено вимогами чинного законодавства, тобто, дотримувався визначених законодавством строків та оперативно реагував на порушення своїх прав, не затягуючи без поважних причин звернення до суду з відповідною скаргою.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що строк на подання скарги був пропущений ОСОБА_1 з поважних причин, в зв`язку з чим ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 липня 2023 року останньому такий строк було поновлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 раніше звертався з аналогічною скаргою, за якою провадження було закрито ухвалою 15.05.2023 року., а тому він не має права на повторне звернення, колегія суддів не приймає, оскільки вважає що матеріалами справи не доведено ідентичність таких скарг та спів падіння всіх обставин на які посилався скаржник.

Враховуючи вищевикладене, а також вимоги ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 01 листопада 2023 року, яка постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 01 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2024 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді О.В. Немировська

А.М. Стрижеус