Справа № 236/130/22
Провадження № 2/202/754/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Бєльченко Л.А., за участю секретаря судового засідання Ульянченко А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерне товариство «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги у зв`язку зі скороченням штату та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати,-

В С Т А Н О В И В:

13.01.2022 року позивач звернувся до Краснолиманського міського суду Донецької області з цим позовом.

Ухвалою судді Краснолиманського міського суду Донецької області від 17.01.2022 року відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Розпорядженням Верховного Суду від 14.03.2022 року за №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Запорізької та Харківської областей)» було змінено територіальну підсудність судових справ Краснолиманського міського суду Донецької області Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.09.2023 року визначено суддю Бєльченко Л.А. для розгляду цієї справи.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21.09.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та призначено цивільну справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що з 2006 року він перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Донецька залізниця». Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на підставі Закону України від 23.02.2012 №4442-IV та постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2015 року №200 (запис №9 трудової книжки НОМЕР_1 від 22.12.2006 року).

Відповідно до наказу від 17.07.2016 року №8/ОС, у зв`язку з реорганізацією підприємства, з ним, ОСОБА_1 , було продовжено дію трудового договору та зараховано до особового складу відокремленого підрозділу державного підприємства «Донецька залізниця» з 15.07.2016 року.

Наказом від 17.07.2017 року №3059-ОС на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням штату, його було звільнено з посади старшого оглядача вагонів 6 розряду.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 року №938 Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» змінено на Приватне акціонерне товариство «Українська залізниця».

Позивач зазначає, що до моменту подання позовної заяви відповідач за період з 20.03.2017 року по 17.07.2017 року не виплатив йому заробітну плату за відпрацьований час вимушеного прогулу, одноразову грошову (вихідну) допомогу при звільненні та компенсацію за 8 днів невикористаної відпустки.

Невиплата йому зазначених виплат у цей період документально підтверджена відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України, які засвідчують факт нездійснення Відповідачем у період з квітня 2017 року по липень 2017 року нарахування і виплати заробітної плати, компенсацій, та відповідно, відсутність забезпечення у вказаний період жодних належних податкових відрахувань до податкових органів.

Також індивідуальними відомостями про застраховану особу (форми ОК-5) за аналогічний період може бути підтверджений той факт, що відповідач не здійснював за нього перерахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Так, відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України підтверджується той факт, що відповідач, як його податковий агент, виконав повністю свій обов`язок та за березень здійснив перерахування податку з доходів фізичних осіб та військового збору і як страхувальник єдиного соціального внеску, з усієї суми заробітної плати, що була йому нарахована. Однак, як зазначає позивач, у дійсності за березень 2017 року до встановлення простою роботодавцем йому було виплачено лише аванс в сумі 1900 грн., а після його виплати, з дня встановлення на підприємстві простою, не здійснено жодних виплат до теперішнього часу.

Наказом начальника виробничого підрозділу «Комунарське вагонне депо» Луганська дирекція залізничних перевезень Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» №44 від 16.03.2017 року встановлено початок простою по причинам, незалежним від робітників з 0-00 годин 20.03.2017 року для всіх працівників виробничого підрозділу «Комунальне вагонне депо».

При цьому, було дано розпорядження забезпечити облік використання робочого часу працівників та провести оплату за час простою не з вини працівників з розрахунку тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою.

Фактичне виконання роботи ним у період простою підтверджується табелями обліку використання робочого часу за період з 01.03.2017 року по 17.07.2017 року та Книгою обліку робочого часу працівників пункту технічного обслуговування вагонів ст.ім. ОСОБА_2 .

Так, згідно розрахунків заробітної плати за березень 2017 року липень 2017 року, з 20 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, сума нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за простій з розрахунку двох третин окладу (код 340) разом складає 14 452,37 грн. з котрих: за березень 2017 року 2602,17 грн.; за квітень 2017 року 3246,65 грн.; за травень 2017 року 3288,02 грн.; за червень 2017 року 3267,33 грн.; за липень 2017 року (+ код 393) 2048,20 грн.

Щодо невиплати одноразової грошової (вихідної) допомоги при звільненні позивач зазначає, що право на отримання вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку передбачене наказом (розпорядженням) про припинення трудового договору (контракту) №3059-ОС від 17.07.20174 року, котра також залишається невиплаченою.

Відповідно до даних розрахунку заробітної плати за липень 2017 року сума нарахованої, але невиплаченої йому допомоги складає 6306,50 грн.

Крім того, відповідно до розрахунку оплати відпустки, а також розрахунку заробітної плати за липень 2017 року нарахованою, проте невиплаченою позивачу залишається сума компенсації за невикористані 8 днів відпустки у розмірі 1488,24 грн.

Щодо компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати ОСОБА_1 зазначає, що оскільки затримка з виплати була більше ніж на один місяць, а рішення із виплати заборгованості по заробітній платі підлягає прийняттю в судовому порядку, керуючись пунктом 5 Порядку, просить суд обчислити суму компенсації, виходячи з даних індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) станом на місяць ухвалення судового рішення.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив стягнути з АТ «Українська залізниця» на його користь заробітну плату за час вимушеного простою в сумі 14 452,37 грн., одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 6306,50 грн., компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 1488,24 грн., що разом складає 22247,11 грн., а також компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

Позивач у судове засідання не з`явився. Про розгляд справи повідомлений.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Про розгляд справи повідомлений. Відзиву на позов суду не надано.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , останній з 19.12.2012 року працював на посаді оглядача вагонів з розгляду пункту технічного обслуговування вагонів станції ім.Кашпарова М.А. 4 класу Виробничого підрозділу «Комунарське вагонне депо» Структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Наказом начальника Виробничого підрозділу «Комунарське вагонне депо» структурного підрозділу Луганської дирекції залізничних перевезень Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» №44 від 16.03.2017 року встановлено початок простою по причинам, незалежних від робітників з 00-00 год. 20.03.2017 року для всіх працівників виробничого підрозділу «Комунарське вагонне депо». В наказі встановлено щоденний режим роботи з обов`язковою явкою всіх працівників на робочі місця, які повинні розписуватись в «журналі обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої» та зазначено, що оплату за час простою проводити з розрахунку двох третин тарифної ставки (окладу), встановленої працівникові за час простою згідно графіку роботи.

Відповідно до наказу (Розпорядження) №3059-ОС від 17 липня 2017 року про припинення трудового договору (контракту), виданого Структурним підрозділом «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ОСОБА_1 з 17.07.2017 року звільнено з посади у зв`язку зі скороченням штату працівників, за п.1 ст.40 КЗпП на підставі Наказу Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» № 645/Н31 від 28.01.2017 року.

В наказі про припинення трудового договору зазначено про надання ОСОБА_1 , відповідно до ст. 49 КЗпП України, відповідних пільг і компенсацій, а саме: компенсацію за 8 днів невикористаної відпустки та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938 змінено тип ПАТ «Укрзалізниця» з публічного на приватне та перейменовано на АТ «Укрзалізниця».

Відповідно до частини четвертої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною першою статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до статті 113 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії статті 1 Першого протоколу, є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин, втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати.

Відповідно до висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, провадження № 61- 94св17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією.

Враховуючи, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», і позивач знаходився з відповідачем у трудових відносинах до 17 липня 2017 року, при звільненні не отримала усіх належних їй платежів, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики ЄСПЛ.

Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених статтею 116 КЗпП України, не передбачено.

Відповідно до частини четвертої статті 97 КЗпП України, статті 22 Закону України «Про оплату праці» власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Враховуючи, що в період простою, встановленого працівникам Виробничого підрозділу «Комунарське вагонне депо» структурного підрозділу Луганської дирекції залізничних перевезень Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», позивач на виконання наказу №44 від 15.03.2023 року начальника Виробничого підрозділу «Комунарське вагонне депо» структурного підрозділу Луганської дирекції залізничних перевезень Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», виходила на своє робоче місце до дня звільнення, на день її звільнення наказ про встановлення простою скасований не був, то відповідач не мав підстав не здійснювати позивачу оплату заробітної плати за час простою.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Згідно з частинами другою, третьою статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідно до частин першої, сьомої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку.

Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша статті 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.

Розрахунки заробітної плати ОСОБА_1 щодо компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги, узгоджуються з наказом №44 від 16.03.2017 року про встановлення простою з причин, не залежних від робітників, для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції з 00:00 год. 20 березня 2017 року та з наказом (Розпорядженням) №3059-ОС від 17 липня 2017 року про припинення трудового договору (контракту).

Відповідач не надав будь-яких доказів, які спростували б зазначену заборгованість з оплати праці за час простою, не оспорює наявність зазначеного наказу, факту перебування з позивачем у трудових відносинах та його звільнення саме 17 липня 2017 року.

У матеріалах справи немає належних та допустимих доказів щодо недостовірності відомостей, викладених в табелях обліку робочого часу, які оформлені відповідно до трудового законодавства України за підписами табельника, керівника структурного підрозділу, працівника кадрової служби, головного бухгалтера. Відповідач не надав суду доказів, що на час складання цих документів відповідні посадові особи не мали повноважень.

Згідно зі статтями 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не звільняє позивача від процесуального обов`язку доведення наявності права на отримання відповідних сум.

Згідно з наданими позивачем на підтвердження невиплаченої заробітної плати розрахунковими листками (табуляграми) за період з березня до липня 2017 року, зазначені суми, які підлягали сплаті позивачу із зазначенням усіх її складових.

Також суду надані копії табелів обліку використання робочого часу, виданих Виробничим підрозділом «Родакісвське моторвагонне депо» Структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» за період з березня до 17 липня 2017 року та копію журналу обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої.

Крім того, у наказі відповідача №3059-ОС від 17 липня 2017 про звільнення позивача у зв`язку зі скороченням штату на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України зазначено, що ОСОБА_1 при звільненні підлягає до виплати одноразова грошова допомога у розмірі одного середньомісячного заробітку та компенсація за 8 днів невикористаної відпуски.

У розрахункові листи ОСОБА_1 складені ВП «Комунарське вагонне депо», включено компенсацію за 8 днів невикористаної відпустки та 6306,50 грн. вихідної допомоги.

Тобто, відповідач визнав право позивача на отримання грошової компенсації за невикористану відпустку та вихідну допомогу при звільненні.

Згідно зі статтями 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Згідно з частиною першою статті 83 КЗпП України та частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до статей 4, 6 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка складається з основної відпустки, додаткової відпустки за роботу із шкідливими та важкими умовами праці, додаткової відпустки за особливий характер праці, інших додаткових відпусток, передбачених законодавством.

Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору (частина перша статті 6 Закону України «Про відпустки»).

Таким чином, при звільненні позивача у липні 2017 року йому не була виплачена вихідна грошова допомога та компенсація за 8 днів невикористаної відпустки.

Так, відповідач не скористався правом на надання відзиву на позов, таким чином не спростуваши надані позивачем розрахунки заборгованості по заробітній платі (зокрема за період з березня 2017 року по липень 2017 року), у строки, встановлені частиною 1 ст. 116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства як при звільненні, так і на час розгляду справи судом.

Отже, ОСОБА_1 підтвердив наявність заборгованості відповідача з виплати заробітної плати за період з березня до липня 2017 року у розмірі 14452,37 грн., оскільки будь-яких доказів проведення повного розрахунку з працівником в день її звільнення відповідач до суду не надав, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» від 19.10.2000 р. підприємства, установи і організації усіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у т.ч. з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно з ст.2 цього Закону компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Викладене свідчить, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, - це сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні».

Відповідач не довів обставин, котрі унеможливлювали своєчасно виплатити позивачу належні йому при звільненні суми.

Окрім того, у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 905/857/19, провадження № 12-56гс21, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що оскільки виплата заробітної плати працівнику - це обов`язок роботодавця, то стаття 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не може застосовуватись до правовідносин щодо виплати заробітної плати.

Також, аналіз норм статі 116 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів.

Зазначений висновок суду відповідає правовим позиціям Верховного Суду України, які викладені у постановах від 03.07.2013 року у справі № 6-64цс13, від 25.05.2016 року у справі № 6-948цс16.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач своєчасно не здійснив із працівником розрахунку при звільненні, зокрема не виплатив йому заборгованість по заробітній платі та вихідну допомогу при звільненні, тому відповідно до статті 117 КЗпП України повинен сплатити компенсацію позивачу втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Вирішуючи питання щодо розміру компенсації ОСОБА_1 втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, суд зазначає наступне.

Згідно ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати визначений Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №15921.02.2001 №159 (з урахуванням змін та доповнень за постановами від 09.08.2001 № 958 та від 31.03.2003 № 430) з наступними змінами: відповідно до п.4 Постанови КМУ № 159 від 21.02.2001р. сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків та обов`язкових платежів) прирості індексу споживчих цін ("індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації поділений на 100.

Розрахунку розміру компенсації позивачем не надано, у зв`язку з чим суд вирішує дану позовну вимогу у відповідності до вимог чинного законодавства, на підставі відомостей щодо доведеного розміру недоотриманої позивачем заробітної плати наступним чином.

Так, компенсація втрати частини грошових доходів за березень 2017 року в сумі 2602,17 грн. у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням споживчих індексів споживчих цін складає 1925,08 гривень (2602,17 х 0,902 коефіцієнт приросту споживчих цін за період з квітня 2017 року по січень 2024 року).

Компенсація втрати частини грошових доходів за квітень 2017 року у сумі 3246,65 грн. у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням споживчих індексів споживчих цін складає 2357,42 гривень (3246,65 х 0,902 коефіцієнт приросту споживчих цін за період з травня 2017 року по січень 2024 року).

Компенсація втрати частини грошових доходів за травень 2017 року у сумі 3288,02 грн. у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням споживчих індексів споживчих цін складає 2323,94 гривень (3288,02 х 0,878 коефіцієнт приросту споживчих цін за період з червня 2017 року по січень 2024 року).

Компенсація втрати частини грошових доходів за червень 2017 року у сумі 3267,33 грн. у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням споживчих індексів споживчих цін складає 2230,41 гривень (3267,33 х 0,848 коефіцієнт приросту споживчих цін за період з липня 2017 року по січень 2024 року).

Компенсація втрати частини грошових доходів за липень 2017 року у сумі 9842,49 грн. у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням споживчих індексів споживчих цін складає 8316,90 гривень (9842,49 х 0,845 коефіцієнт приросту споживчих цін за період з липня 2017 року по січень 2024 року).

Разом сума компенсації втрати частини доходів складає 1925,08 гривень + 2357,42 гривень +2323,94 гривень +2230,41 гривень +8316,90 гривень = 17153,75 гривень.

Суд вважає за можливе прийняти наданий позивачем розрахунок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, оскільки він здійснений у відповідності до вимог чинного законодавства, на підставі відомостей щодо доведеного розміру недоотриманої позивачем заробітної плати.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки, на теперішній час, заборгованість із заробітної плати позивачу не виплачена і затримка виплати заробітної плати складає більше, ніж на один місяць, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати за період з березня 2017 року по січень 2024 року, у розмірі 17153,75 гривень.

З огляду на вказане, позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерне товариство «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку, вихідної допомоги у зв`язку зі скороченням штату та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати, є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо стягнення судових витрат необхідно зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено повністю, проте позивачем при зверненні до суду з позовною заявсою не було сплачено судовий збір за вимогу майнового характеру щодо стягнення компенсації за порушення строків виплати заробітної плати у розмірі 17153,75 грн., з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст. ст.4,5,12,81,141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерне товариство «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку, вихідної допомоги у зв`язку зі скороченням штату та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця», код ЄДРПОУ 40075815 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , заборгованість в сумі 39400 (тридцять дев`ять тисяч чотириста) грн. 41 коп. , що складається з:

- заборгованості по заробітній платі за період з березня до липня 2017 року у розмірі 22246,66 гривень, з яких: за березень 2017 року 2602,17 гривень; за квітень 2017 року 3246,65 гривень; за травень 2017 року 3288,02 гривень; за червень 2017 року 3267,33 гривень; за липень 2017 року (включаючи грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку та грошову допомогу) 9842,49 гривень;

- компенсації за порушення строків виплати заробітної плати в сумі 17153,75 гривень з утриманням з цієї суми Акціонерним товариством «Українська залізниця» (код ЄДРПОУ 40075815) податків та інші обов`язкові платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.А. Бєльченко