П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2024 року м. Київ

Справа №755/4340/23

Апеляційне провадження №22-ц/824/5807/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Соколової В.В.

суддів: Мережко М.В., Поліщук Н.В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Яровенко Н.О. 15 червня 2023 року в м. Києві, повний текст рішення складений 15 червня 2023 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В

У квітні 2023 року ТОВ «Євро-реконструкція» звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за послугу з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води у розмірі 18005,44 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 1593,82 грн, 3 % річних у розмірі 558,15 грн, судовий збір за подання позовної заяви до суду у розмірі 2684,00 грн та 35,00 грн за отриману інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 , у тому числі і у квартирі № 23 , здійснюється ТОВ «Євро-реконструкція». Відповідач до 08 квітня 2021 року був власником вказаної квартири та, відповідно, споживачем послуг ТОВ «Євро-Реконструкція» з централізованого опалення та постачання гарячої води. Однак, з жовтня 2019 року по 07 квітня 2021 року відповідач своєчасно не вносив плату за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та з квітня 2019 року по 07 квітня 2021 року - за отримані послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого у нього утворилася заборгованість у вказаному розмірі.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що відсутність договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати послуг у повному обсязі, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги, а також нараховані на борг відповідно до ст. 625 ЦК України інфляційні втрати та три відсотки річних.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 червня 2023 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в сумі 18005,44 грн, інфляційну складу боргу у розмірі 1593,82 грн, 3 % річних у розмірі 558,15 грн, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн та 35,00 грн за отриману інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач, який до 08 квітня 2021 року був власником квартири АДРЕСА_2 та, відповідно, споживачем послуг ТОВ «Євро-Реконструкція» з централізованого опалення та постачання гарячої води, з жовтня 2019 року по 07 квітня 2021 року своєчасно не вносив плату за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та з квітня 2019 року по 07 квітня 2021 року - за отримані послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого у нього утворилася заборгованість.

Не погодився із зазначеним рішенням суду відповідач, ним подана апеляційна скарга, в якій він посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково з урахуванням його заяви про часткове визнання позову.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що відповідно до Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , від 29 грудня 2020 року він придбав вказану квартиру у ОСОБА_2 . При цьому, абзацом 6 пункту 8 вказаного договору продавець стверджував та гарантував, що на момент підписання цього договору заборгованості за комунальними платежами щодо відчужуваної квартири немає, а у разі виявлення заборгованості за користування комунальними послугами, користування телефонним та інтернет-зв`язком, користування газо-, водо-, тепло-, електропостачанням, що виникла у продавця до підписання цього договору, він зобов`язується сплатити таку заборгованість у повному обсязі.

За Договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , від 08 квітня 2021 року відповідач відчужив вказану квартиру ОСОБА_3 .

За вказаних обставин, позивач визнав позов частково в частині стягнення з нього на користь позивача заборгованості за спожиті комунальні послуги за період часу з 29 грудня 2020 року по 08 квітня 2021 року. У задоволенні інших позовних вимог просив відмовити, оскільки вони пред`явлені до неналежного відповідача.

27 вересня 2023 року до суду надійшов відзив позивача, в якому він просив апеляційну скаргу відповідача задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, яка сформувалась за період з 29 грудня 2020 року по 08 квітня 2021 року, за послугу з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води у розмірі 3478,55 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 173,62 грн, 3 % річних у розмірі 44,57 грн та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2684,00 грн.

02 жовтня 2023 року до суду надійшла заява відповідача, в якій він просив врахувати положення ст. 141 ЦПК України при визначенні суми судового збору, яка підлягає стягненню з нього.

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ «Євро-реконструкція» (а.с.17, 18).

У відповідності до договору купівлі-продажу квартири від 08 квітня 2021 року наданого позивачем при зверненні до суду з позовом, ОСОБА_1 відчужив, а ОСОБА_4 придбала квартиру АДРЕСА_3 . При цьому, як вбачається з п. 2 вищевказаного договору, квартира, що відчужується належить продавцю - ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Скляр О.С., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 29 грудня 2020 року, за реєстровим № 4581, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав не нерухоме майно 29 грудня 2020 року, номер запису про право власності 39989163, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00, згідно з Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 239345464, виданого Скляр О.С., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 29 грудня 2020 року (а.с. 22,23).

Згідно з розрахунком заборгованості станом на 07 квітня 2021 року за відповідачем обліковується заборгованість за надані позивачем послуги, а саме: заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з жовтня 2019 року по 07 квітня 2021 року у розмірі 10672,10 грн, заборгованість за послуги з гарячого водопостачання з квітня 2019 року по 07 квітня 2021 року у розмірі 7333,34 грн, а також 3 % річних у розмірі 558,15 грн та інфляційні втрати у розмірі 1593,82 грн (а.с. 13-16).

Відповідачем до суду була направлена заява про часткове визнання позову від 12 червня 2023 року, до якої була долучена копія договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , від 29 грудня 2020 року, відповідно до умов якого ОСОБА_5 придбав вказану квартиру у ОСОБА_2 . Як вбачається з абз. 6 п. 8 вказаного договору, продавець стверджував та гарантував, що на момент підписання цього договору заборгованості за комунальними платежами щодо відчужуваної квартири немає; при цьому у разі виявлення заборгованості за користування комунальними послугами, користування телефонним та інтернет-зв'язком, користування газо-, водо-, тепло-, електропостачанням, що виникла у продавця до підписання цього договору, він зобов'язується сплатити таку заборгованість у повному обсязі (а.с.74-76).

В силу ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч.1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

В порядку ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Проте, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Водночас, такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Верховний Суд у Постанові від 15 березня 2018 року по справі №401/710/15-ц вказав на те, що закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірна користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст.78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

З наведених обставин справи вбачається, що відповідач був власником квартири, в якій позивачем надавались послуги у період з 29 грудня 2020 року по 08 квітня 2021 року. Вказані обставини вбачаються, зокрема з договору купівлі-продажу квартири від 08 квітня 2021 року наданого позивачем при зверненні до суду з позовом, однак суд першої інстанції на вказані обставини не звернув уваги. Ця обставина визнана позивачем на стадії розгляду справи апеляційним судом та підтверджена наданою стороною відповідача копією купівлі-продажу квартири від 29 квітня 2020 року.

При цьому, слід зауважити, що оскільки у матеріалах справи відсутні належні докази того, що ухвала про відкриття спрощеного позовного провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін від 10 квітня 2023 року була вручена відповідачу у відповідності до вимог ч. 6 ст. 272 ЦПК України, відповідач був позбавлений об`єктивної можливості надати вищевказані докази до суду першої інстанції до ухвалення оскаржуваного судового рішення. А тому суд апеляційної інстанції приймає надані відповідачем докази в якості належних та допустимих доказів того, що у період до 29 грудня 2020 року він не був власником квартири АДРЕСА_3 та, як наслідок, не мав зобов`язань перед позивачем внаслідок чого не є належним відповідачем у справі в частині позовних вимог, пред`явлених позивачем до вказаної дати.

З урахуванням викладеного, враховуючи часткове визнання позову відповідачем, а також відсутність заперечень позивача щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості за надані житлово-комунальні послуг за період перебування квартири у власності відповідача, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість, яка сформувалась за період з 29 грудня 2020 року по 07 квітня 2021 року, за послугу з централізованого опалення/постачання теплової енергії та за постачання гарячої води у розмірі 3478,45 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, який було додано позивачем до відзиву на апеляційну скаргу.

Правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Тобто, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, за який слід стягнути з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційних втрат.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції, перевіривши розрахунки заборгованості позивача, приходить до висновку, що відповідно до ст. 625 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню розраховані на суму боргу 3478,45 грн за період з січня 2021 року 3 % річних у розмірі 44,57 грн та інфляційні втрати у розмірі 173,62 грн.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції, як таке що ухвалене з порушенням норм процесуального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води у розмірі 3478,45 грн, 3 % річних у розмірі 44,57 грн та інфляційні втрати у розмірі 173,62 грн.

В порядку ст.141 ЦПК України, оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і частково задовольняє позовні вимоги ТОВ «Євро-реконструкція» до відповідача, то з останнього підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 492, 29 грн, що є пропорційним до задоволених позовних вимог.

Також, враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та часткове задоволення позовних вимог, то відповідно до положень ст. ст. 141, 382 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3287,66 грн.

Водночас, згідно з ч. 10 ст.141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

А отже апеляційний суд вважає за доцільне стягнути з позивача на користь відповідача різницю у вказаних сумах, що становить 2795,37 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15 червня 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» суму заборгованості заборгованість за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води у розмірі 3478, 45 грн, 3 % річних у розмірі 44, 57 грн та інфляційні втрати у розмірі 173, 62 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2795, 37 грн.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.В. Соколова

Судді М.В. Мережко

Н.В. Поліщук