КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/3352/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 757/10626/22-ц

14 лютого 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Музичко С.Г.

- Болотова Є.В.

при секретарі - Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційноюскаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Вуд Сервіс Енерго» адвоката Асатрян Тіграна Леваєвича на рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 січня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Григоренко І.В., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вуд Сервіс Енерго» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном,-

в с т а н о в и в:

У травні 2022 року ТОВ «Вуд Сервіс Енерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило усунути перешкоди у користуванні належним йому на праві власності житловим приміщенням, а саме: 143/300 частини квартири АДРЕСА_1 шляхом вселення ТОВ «Вуд Сервіс Енерго» в особі керівника та уповноважених ним представників.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що ТОВ «Вуд Сервіс Енерго» є власником 143/300 частини квартири АДРЕСА_1 , а відповідач є власницею 157/300 частини вказаної квартири. Зазначає, що відповідач змінила замки та не допускає позивача до належної йому частини квартири, чим порушує право ТОВ «Вуд Сервіс Енерго» на вільне володіння, користування і розпорядження належним йому майном, не допускає до належної йому частини квартири, чим завдає матеріальних збитків. Так, позивачем було придбано 143/300 частини квартири АДРЕСА_1 з метою розселення у вказаній квартирі працівників ТОВ «Вуд Сервіс Енерго», проте у зв`язку з діями відповідача товариство вимушено розселити своїх працівників в іншому місці на вкрай невигідних для себе умовах. Вказувало, що ОСОБА_1 без погодження з співвласником має намір провести демонтаж елементів оздоблювального ремонту, а також частини спільного майна, що призведе до погіршення стану спірної квартири всупереч інтересів позивача. Зазначало, що відповідач здає в оренду квартиру АДРЕСА_1 , отримує дохід від здачі в оренду не лише своєї частини, а й частини квартири позивача. Крім того, спірна квартира використовується не за цільовим призначенням, оскільки орендарями квартири є юридичні особи, що використовують нерухоме майно для здійснення підприємницької діяльності.

Посилаючись на наведене, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 січня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ТОВ «Вуд Сервіс Енерго» адвокат Асатрян Т.Л. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що відповідач чинить перешкоди у реалізації позивачем права володіння, користування та розпорядження нерухомим майном. Звертав увагу суду, що представники позивача неодноразово намагалися потрапити в квартиру, однак не змогли, у зв'язку з перешкоджанням зі сторони відповідача. Також представники позивача неодноразово зверталися до правоохоронних органів з повідомленням про вчинення самоправних дій та перешкоджання співвласнику у доступі до квартири.

Вказував на те, що квартиру відповідач використовує для здачі в оренду, а отже отримує дохід від здачі в оренду не лише своєї частини квартири, а й частини квартири позивача.

Посилався на те, що квартира використовується не за цільовим призначенням, так як орендарями є не фізичні, а юридичні особи, і вона використовувалась не для проживання, а для здійснення офісної діяльності.

Зауважував, що вказані вище обставини підтверджуються доказами, доданими до апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник ТОВ «Вуд Сервіс Енерго» адвокат Асатрян Т.Л. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 11.03.2021 року право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме на 143/300 частини квартири АДРЕСА_2 , зареєстровано за ТОВ «Вуд Сервіс Енерго» на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів серії та номер 168, виданого 11.03.2021 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коліжук О.О. (а. с. 26 - 28).

Згідно із інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 16.03.2021 року № 248468767, право власності на 157/300 частини квартири АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору іпотеки серії та номер 1049, виданого 11.06.2007 року (а. с. 26 - 28).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач перешкоджає йому у вселенні до належної на праві власності спірної квартири, перешкоджає користуватися, володіти та розпоряджатись своєю власністю, відтак, позовні вимоги є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з частинами першою, другою статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Вирішуючи спір у цій справі, суд першої інстанції правильно застосував норми статті 391 ЦК України та дійшов підставного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що він не має доступу до своєї власності через неправомірні дії відповідача.

У ч.1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Згідно з ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 3 ст.367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів не приймає додані до апеляційної скарги нові докази, оскільки такі докази у суд першої інстанції не подавалися позивачем, вони не були предметом дослідження суду першої інстанції та позивач із будь-якими заявами щодо долучення до справи вказаних доказів не звертався, а також не обґрунтував та не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно оцінки зібраних у справі доказів, зокрема доказів, поданих позивачем на підтвердження його доводів про відсутність доступу до своєї власності через неправомірні дії відповідача та не спростовують висновків суду.

Рішення суду першої інстанції є достатньо вмотивованим та містить висновки щодо питань, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України , апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Вуд Сервіс Енерго» адвоката Асатрян Тіграна Леваєвича - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 січня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2024 року.

Головуючий: Судді: