ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 686/26076/21

провадження № 61-10541св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, Гвардійська сільська рада Хмельницького району Хмельницької області,

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 березня 2023 року, додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 квітня 2023 року у складі судді Палінчака О. М. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 13 червня 2023 року у складі колегії суддів: Гринчука Р. С., Костенка А. М., Спірідонової Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (далі - ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області), Гвардійської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання незаконним та скасування рішення сесії сільської ради, скасування реєстрації земельних ділянок.

Позовна заява мотивована тим, що у постійному користуванні її матері ОСОБА_4 з 1995 року знаходилися земельні ділянки за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 1,29 га, які були занесені до облікового номеру в погосподарську книгу, з яких 0,25 га для обслуговування будинку та господарських будівель, 0,29 га - для ведення особистого селянського господарства, 0,75 га - для сінокосіння і випасання худоби, яка складається з двох земельних ділянок відповідно до збірних кадастрових планів, якими вона користувалась разом із мамою з 1996 року.

Після смерті матері в 2020 році, вона, як єдиний спадкоємець першої черги, успадкувала все належне ОСОБА_4 майно, в тому числі і житловий будинок на АДРЕСА_1 .

Позивач посилалася на те, що законодавством не передбачено припинення права постійного користування земельною ділянкою (незалежно від її цільового призначення) внаслідок смерті особи, тому до неї перейшло право користування земельними ділянками і вона має право на їх приватизацію, оскільки користується зазначеними земельними ділянками та обробляє їх. Між тим, коли вона звернулася до Гвардійської сільської ради із заявами про надання згоди на розробку проектів землеустрою на зазначені земельні ділянки, їй було відмовлено в наданні викопіювання на одну земельну ділянку для сінокосіння і випасання худоби та наданні згоди на розробку проекту землеустрою. Тому, вона звернулася до сертифікованого інженера-землевпорядника Олешка О. Г. та з розробленого ним збірного кадастрового плану стало відомо, що на її земельну ділянку площею 0,3969 га допущені накладення земельних ділянок з кадастровими номерами :07:012:0260 площею 0,4500 га та :07:012:0218 площею 0,2023 га.

Рішенням 51 сесії Гвардійської сільської ради № 70 від 02 червня 2020 року надано дозвіл на розробку проектів землеустрою на земельну ділянку площею 0,2023 га ОСОБА_2 та на земельну ділянку площею 0,4500 га ОСОБА_3 щодо відведення земельної ділянки комунальної власності зі зміною цільового призначення з «16.00 - землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам)» на 01.03 - для ведення особистого селянського господарства (землі сільськогосподарського призначення)» за рахунок сформованої земельної ділянки загальною площею 16,7914 га з кадастровим номером :07:012:0121. Проте, вважала абсолютно неправильним посилання у рішенні, що земельна ділянка загальною площею 16,7914 га з кадастровим номером :07:012:0121 не знаходиться у користуванні, адже, ця земельна ділянка розподілена на 25 земельних ділянок, які знаходились в користуванні громадян, записані в погосподарські книги, їх видно в публічній кадастровій карті, та призначення цієї земельної ділянки для сінокосіння і випасання худоби. З огляду на зазначене, при наданні згоди на розробку проектів землеустроїв Гвардійська сільська рада повинна була звірити подані громадянами заяви та додані до них викопіювання земельних ділянок із записами в погосподарських книгах та публічною кадастровою картою, адже, жодної вільної земельної ділянки в площині земельної ділянки з кадастровим номером :07:012:0121 не було.

Сільська рада змінила цільове призначення землі та надала згоду на виготовлення проектної документації всім фактичним землекористувачам, окрім неї, а також, відмовила їй в наданні схеми (викопіювання, графічних матеріалів) її земельної ділянки, аби унеможливити дії по приватизації цієї землі, відмовила в наданні згоди на виготовлення проекту землеустрою, в наданні копій документів з картографічних матеріалів землі с. Доброгорща. Тобто, сільська рада незаконно протидіяла її законним зусиллям оформити приватизацію земельної ділянки, яка знаходиться в її користуванні після смерті матері, а тому пункти 1.1 та 1.2 рішення № 70 є такими, що порушують законне право землекористування та право на приватизацію земельної ділянки.

Позивач вказувала, що, оскільки реєстрацією земельних ділянок з кадастровими номерами :07:012:0260 площею 0,4500га та :07:012:0218 площею 0,2023 га порушено її право землекористування та унеможливлено право приватизації земельної ділянки площею 0,3969га, яка знаходиться в її постійному користуванні, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не оформили своїх прав на земельні ділянки вже більше року, захист її права може бути здійснено шляхом скасування реєстрації в Державному земельному кадастрі земельних ділянок з вищезазначеними кадастровими номерами. Спірні земельні ділянки площею 0,4500 га та 0,2023 га сформовані на підставі проектів землеустрою на вже сформованій земельній ділянці загальною площею 16,7914 га, а надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкту. При цьому, коли йдеться про формування земельної ділянки з частини вже сформованого земельного масиву, що має кадастровий номер, її відведення відбувається на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки.

Відтак, спірні земельні ділянки площею 0,4500 га та 0,2023 га сформовані на підставі проектів землеустрою на вже сформованій земельній ділянці, що є неправомірним, тому оскаржувані рішення підлягають скасуванню ще із цієї підстави.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд:

- визнати незаконним і скасувати пункти 1.1, 1.21 рішення 51-ї сесії Гвардійської сільської ради № 70 від 02 червня 2020 року;

- скасувати реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами :07:012:0260 площею 0,4500 га та :07:012:0218 площею 0,2023 га в с. Доброгорща Хмельницького району.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 березня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що державними актами не посвідчено право постійного користування позивача чи її матері земельними ділянками: для обслуговування будинку та господарських будівель площею 0,25 га; для ведення особистого селянського господарства - 0,29 га; для сінокосіння і випасання худоби - 0,75 га. Відповідні рішення сільської ради про надання у користування вказаних земельних ділянок не приймалися.

При цьому, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що треті особи у справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 порушують її право землекористування та право на приватизацію позивачем земельної ділянки.

Районний суд врахував, що відмова Гвардійської сільської ради від 26 серпня 2021 року у передачі позивачу у власність трьох земельних ділянок у зв`язку із невідповідністю поданих документів вимогам законодавства позивачем не оскаржувалася.

Суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належності їй на праві користування спірної земельної ділянки, а тому відсутні підстави для визнання незаконними та скасування рішень Гвардійської сільської ради про визнання недійсними та скасування рішення в частині надання дозволу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок комунальної власності.

Позовні вимоги про скасування реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами :07:012:0260 площею 0,4500 га та :07:012:0218 площею 0,2023 га є похідними від задоволення вимоги про скасування рішень в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі у власність, тому підстави для задоволення позову у цій частині також відсутні, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набули права власності на оспорювані земельні ділянки в порядку передбаченому чинним законодавством, без порушення при цьому прав позивача.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 квітня 2023 року заяву представника ОСОБА_3 - адвоката Оніщука Є. О. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.

У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд виходив з того, що представником третьої особи попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат поданий вчасно, їх розмір належно підтверджено відповідними документами, а тому витрати на правову допомогу підлягають компенсації ОСОБА_3 за рахунок ОСОБА_1 . Зменшуючи розмір відповідних витрат, суд врахував заперечення позивача, принцип розумності та співмірності витрат.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 13 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 березня 2023 року - без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 квітня 2023 року задоволено частково.

Додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 квітня 2023 року змінено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 10 000 грн.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про недоведеність позивачем перебування спірних земельних у користуванні або на праві власності у неї, є правильними.

Апеляційний суд відхилив посилання ОСОБА_1 щодо накладення на земельну ділянку, яка перебуває у її користуванні, інших земельних ділянок, на розроблений інженером-землевпорядником Олешко О. Г. збірний кадастровий план земельної ділянки, оскільки долучена позивачем фотокопія схематичного зображення земельної ділянки площею 0,3969 га не містить даних щодо координат усіх поворотних точок відповідної земельної ділянки, її меж, кадастрових номерів суміжних земельних ділянок, а також інших відомостей, передбачених законодавством із землеустрою, що свідчить про неналежність та недостовірність даного доказу.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуваним рішенням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Гвардійська сільська рада жодним чином не порушила прав та інтересів позивача на спірну земельну ділянку, що відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 липня 2022 року у справі № 759/132/20 (провадження № 61-1261св21).

Суд вважав, що позовні вимоги про скасування реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами :07:012:0260, площею 0,45 га та :07:012:0218, площею 0,2023 га, є похідними від задоволення вимоги про скасування рішення Гвардійської сільської ради № 70 від 02 червня 2020 року в частині наданні згоди на розробку проекту землеустрою щодо відведення відповідних земельних ділянок для передачі у власність.

Щодо додаткового рішення суду першої інстанції, апеляційний суд зазначив, що відшкодування понесених третьою особою ОСОБА_3 витрат на правову допомогу у визначеній судом першої інстанції сумі не відповідає критеріям розумності та співмірності. Зважаючи на складність справи, а саме предмет доказування, необхідність збору доказів, складність застосування норм права, обсягу заяв по суті справи та інших процесуальних документів, що були подані адвокатом у даній справі, суд вважав, що розмір правничої допомоги, стягнутої судом до відшкодування у розмірі 15 000 грн, є значно завищеним. Судовий розгляд справи в суді першої інстанції відбувався за участі адвоката Оніщука Є. О. 02 грудня 2021 року тривалістю 3 хв., 03 лютого 2022 року тривалістю 4 хв., 14 квітня 2022 року тривалістю 3 хв., 27 липня 2022 року тривалістю 6 хв., 30 листопада 2022 року тривалістю 4 хв., 14 грудня 2022 року тривалістю 2 хв., 28 березня 2023 року тривалістю 43 хв.З огляду на принципи розумності та справедливості, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації відповідачу за рахунок позивача, з 15 000 грн до 10 000 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 березня 2023 року, додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 квітня 2023 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 13 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У липні 2023 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У вересні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 лютого 2024 року справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що про судовий розгляд справи судом апеляційної інстанції ні вона, ні її представник повідомлені не були. Про судове рішення вони дізналися з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Посилається на те, що записи в погосподарській книзі визнаються Верховним Судом як акти органів влади (публічні акти), що підтверджують право приватної власності (постанова Верховного Суду від 06 листопада 2019 року № 559/375/16-ц).

Отже, помилковими є висновки судів попередніх інстанцій про відмову у позові з підстав, що погосподарський облік не передбачає реєстраційних дій і не несе правових наслідків для об`єктів, щодо яких він здійснюється.

При цьому посилається на те, що спірне господарство відносилося до колгоспного двору, а тому у неї, як члена колгоспного двору станом на 1991 рік виникло право землекористування, зареєстроване за цим двором.

Зазначає, що суди не мотивували в оскаржуваних судових рішеннях викладені нею в позові підстави для скасування реєстрації, ухилились від оцінки оскаржуваного нею рішення органу місцевого самоврядування з позиції порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель та її права землекористування.

Щодо додаткового рішення про стягнення з неї на користь ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу зазначає, що у до датку № 1 до договору про надання правової допомоги, укладеного між ОСОБА_3 та адвокатом Оніщуком Є. О., зазначено, що ОСОБА_3 має сплатити адвокату кошти за надану правову допомогу на протязі 10 банківських днів з дня стягнення (отримання) клієнтом витрат на правову допомогу з позивача, що не ґрунтується на вимогах закону, адже, за таких умов ОСОБА_3 витрат на правову допомогу не понесла і не понесе. Крім того, у відзиві на позовну заяву представник ОСОБА_3 - адвокат Оніщук Є. О. просив стягнути з позивача понесені ОСОБА_6 витрати, але ні їх попереднього розміру, ні розрахунку не зазначив.

Підставами касаційного оскарження зазначених судових рішень ОСОБА_1 вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 та постановах Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі № 826/765/17, від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18, від 04 травня 2020 року у справі № 802/1539/17-а, від 16 липня 2020 року у справі № 802/1447/17-а, від 23 жовтня 2020 року у справі № 802/1535/17-а, від 24 листопада 2020 року у справі № 308/6368/15-а, від 14 грудня 2021 року у справі № 922/676/21, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Також підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень ОСОБА_1 зазначає про порушення судами норм процесуального права, а саме судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частинами першою, третьої статті 411 ЦПК України, оскільки апеляційний суд розглянув справу за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання та суди не дослідили зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У жовтні 2023 року представником ОСОБА_3 - адвокатом Оніщуком Є. О. подано відзив на касаційну скаргу, у якому зазначено про необґрунтованість доводів ОСОБА_1 щодо наявності підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Вважає, що рішення судів попередніх інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки судів відповідають правовим висновкам Верховного Суду, що виключає можливість скасування судових рішень. Твердження ОСОБА_1 про неповідомлення її апеляційним судом про дату розгляду справи вважає безпідставними, оскільки апеляційне провадження було відкрито саме за апеляційною скаргою позивачки, отже, вона повинна була цікавитися станом розгляду справи. Крім того, на порталі судової влади можна було ознайомитися із датою призначеного апеляційним судом судового засідання.

Посилається на те, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту, оскільки вона не зверталася з позовом про визнання відповідного права в порядку спадкування та не оскаржувала рішення про відмову у передачі земельної ділянки у власність.

Доводи ОСОБА_1 про наявність підстав для скасування судового рішення в частині відшкодування витрат на правничу допомогу не заслуговують на увагу, оскільки надання правничої допомоги ОСОБА_3 підтверджено належними доказами.

У жовтні 2023 року Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області подало відзив на касаційну скаргу, у якому зазначило, що оскаржувані судові рішення відповідають положенням статей 263-265 ЦПК України, підстави для їх скасування відсутні.

Вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що погосподарський облік не передбачає реєстраційних дій і не несе правових наслідків для об`єктів, щодо яких він здійснюється. При цьому право користування спірними земельними ділянками позивачем чи її матір`ю не підтверджено відповідними державними актами.

Фактичні обставини, встановлені судами

ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 01 червня 2020 року, копією інформації від приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Лаврентьєвої В. В. від 02 жовтня 2020 року вих. № 143/02-14.

Відповідно до копії виписки з погосподарської книги від 06 жовтня 2020 року № 2938, виданої виконкомом Гвардійської сільської ради, згідно із записом в погосподарській книзі № 13 періоду 2016-2020 років особовий рахунок № НОМЕР_2 , житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 , належав померлій ОСОБА_4 . За вказаним господарством рахувалась земельна ділянка площею 1,29 га в тому числі: для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель - 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,29 га, для сінокосіння і випасання худоби - 0,75 га. Даний факт також підтверджується копією облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2016-2020 роки.

29 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Гвардійського сільського голови із заявою про вирішення на найближчій сесії питання про передачу їй у власність земельних ділянок: для обслуговування будинку та господарських будівель площею 0,25 га; для ведення особистого селянського господарства - 0,29 га, для сінокосіння і випасання худоби - 0,75 га, що підтверджується копією вказаної заяви.

З огляду на копію відповіді сільського голови Гвардійської сільської ради від 26 серпня 2021 року за № 1247, подана ОСОБА_1 заява з проханням щодо передачі у власність трьох земельних ділянок не відповідає вимогам частини шостої статті 118 ЗК України, а саме: в поданому клопотанні відсутні графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Через невідповідність поданих документів вимогам чинного законодавства в задоволенні прохання відмовлено.

Відповідно до копії повідомлення Гвардійської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 12 жовтня 2021 року № 1559 на запит від 07 жовтня 2021 року № 22 погосподарський облік, як вид первинного обліку, передбачений для накопичення і систематизації відомостей, які збирають сільські, селищні, міські ради територіальних громад по кожному з розташованих на їх території сільських населених пунктів і, які є необхідними для проведення державних статистичних спостережень. Цей облік не передбачає реєстраційних дій і не несе жодних правових наслідків для об`єктів, відносно яких він здійснюється. За особовим рахунком № НОМЕР_2 містяться лише відомості про площі земельних ділянок в розрізі їх використання та угідь.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 14 квітня 2020 року звернулись до Гвардійської сільської ради із заявами про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності із зміною цільового призначення з метою передачі у власність в межах норм безоплатної приватизації, долучивши до заяв викопіювання з кадастрової карти.

Згідно з копією витягу з рішення 51 сесії Гвардійської сільської ради (7 скликання) від 02 червня 2020 року № 70 (пункт 1) надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності із зміною цільового призначення із «16.00 - землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам)» на «01.03 - для ведення особистого селянського господарства (землі сільськогосподарського призначення)» за рахунок сформованої земельної ділянки загальною площею 16,7914 га з кадастровим номером :07:012:0121:

пункт 1.1 гр. ОСОБА_2 : на земельну ділянку орієнтовною площею 0,2023 га за адресою: Хмельницька обл., Хмельницький р-н, Гвардійська сільська рада (за межами населених пунктів) згідно з доданого до заяви викопіювання;

пункт 1.21 гр. ОСОБА_3 на земельну ділянку орієнтовною площею 0,4500 га за адресою: Хмельницька обл., Хмельницький р-н, Гвардійська сільська рада (за межами населених пунктів) згідно з доданого до заяви викопіювання.

На підставі вказаного рішення сесії Гвардійської сільської ради від 02 червня 2020 року № 70, договору на розроблення проекту землеустрою від 02 грудня 2020 року ФОП ОСОБА_7 було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відповідно до копії повідомлення від 09 серпня 2021 року № 1165 в Гвардійській сільській раді відсутні картографічні матеріали на земельну ділянку площею 0,75 га для сінокосіння і випасання худоби в с. Доброгорща.

21 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до Держгеокадастру у Хмельницькій області про скасування державної реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами :07:012:0260 площею 0,4500 га та :07:012:0218 площею 0,2023 га, оскільки реєстрацією вказаних земельних ділянок порушено її право землекористування та унеможливлено право приватизації земельної ділянки площею 0,3969 га, яка знаходиться в її постійному користуванні, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не оформили своїх прав на земельні ділянки.

У відповіді Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 27 жовтня 2021 року № Ц-404/0-0.384-475/45-21 зазначено, що правові підстави для скасування реєстрації земельних ділянок за кадастровими номерами :07:012:0260 та :07:012:0218 у Державному земельному кадастрі відсутні.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із частиною першою статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна, визнається судом незаконним та скасовується.

Частиною другою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Ухвалюючи судові рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суди попередніх інстанцій дійшли висновку про недоведеність позивачем позовних вимог, зокрема, належність їй на праві користування спірної земельної ділянки та порушення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 її прав як землекористувача спірної земельної ділянки.

Верховний Суд погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Встановлено, що на підставі рішення 51-ї сесії Гвардійської сільської ради від 02 червня 2020 року № 70, договору на розроблення проекту землеустрою від 02 грудня 2020 року ФОП ОСОБА_7 було розроблено проєкт землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Підставою визнання незаконним і скасування пунктів 1.1, 1.21 рішення 51-ї сесії Гвардійської сільської ради № 70 від 02 червня 2020 року ОСОБА_1 зазначала наявність у неї права користування частинами земельних ділянок, право на розроблення проєкту землеустрою щодо яких було надано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

На підтвердження права користування зазначеними земельними ділянками ОСОБА_1 посилалася на виписки з погосподарської книги від 06 жовтня 2020 року № 2938, виданої виконкомом Гвардійської сільської ради, згідно із записом в погосподарській книзі № 13 періоду 2016-2020 років особовий рахунок № НОМЕР_2 . Житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 , належав померлій ОСОБА_4 .

Відповідно до статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або в користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Зокрема, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або в користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Частиною третьою статті 116 ЗК України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 186-1 ЗК України визначено, що розробник проекту землеустрою подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Орган, зазначений в частині першій цієї статті, зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Відповідно до частини першої, третьої-шостої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

ОСОБА_1 , бажаючи отримати у власність спірні земельні ділянки, 29 липня 2021 року подала заяву до Гвардійської сільської ради із проханням про передачу їй у власність трьох змелених ділянок та отримала відповідь про невідповідність поданої нею заяви вимогам частини шостої статті 118 ЗК України, а саме: в поданому клопотанні відсутні графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

При цьому надання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі рішення 51 сесії Гвардійської сільської ради (7 скликання) від 02 червня 2020 року № 70 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки свідчить про дотримання ними вимог частини шостої статті 118 ЗК України.

Статтею 23 ЗК України у редакції від 13 березня 1992 року встановлено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Посилання позивача про те, що за належним її матері та їй господарством рахувалась земельна ділянка площею 1,29 га в тому числі: для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель - 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,29 га, для сінокосіння і випасання худоби - 0,75 га, що підтверджується копією облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2016-2020 роки, за відсутності доказів розташування земельної ділянки, меж земельної ділянки, не підтверджує обставину, що саме земельні ділянки, дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо яких надано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , є тими земельними ділянками, які входять до домогосподарства у АДРЕСА_1 та належали померлій ОСОБА_4 , спадщину після якої прийняла ОСОБА_1 .

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що позивачем не доведено позовних вимог в частині належності земельних ділянок, виділених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод у користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо). Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 915/1279/17, від 20 березня 2018 року у справі № 910/1016/17, від 17 квітня 2018 року у справі № 914/1521/17.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Відповідно до ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України). Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частина п`ята статті 263 ЦПК України).

Отже, обставини справи - це життєві факти, які мають значення для вирішення спору, такі як: вчинення чи невчинення певної дії певною особою; настання чи ненастання певних подій; час, місце вчинення дій чи настання подій тощо. Обставини встановлюються судом шляхом оцінки доказів, які були досліджені в судовому засіданні. За наслідками такої оцінки доказів, зокрема щодо їх належності, допустимості, достовірності, достатності (статті 77-80 ЦПК України) суд робить висновок про доведеність чи недоведеність певних обставин.

З огляду на зазначене, у зв`язку з відсутністю у матеріалах справи належних, допустимих і достатніх доказів, які б свідчили про порушення прав позивача, недоведеністю позивачем належності їй та/чи її матері права користування/власності на спірні земельні ділянки, відсутнє порушене право, яке підлягає захисту із зазначених позивачем підстав.

Суди попередніх інстанцій правильно відхилили доводи позивача щодо накладення на земельну ділянку, яка перебуває у її користуванні, інших земельних ділянок, з посиланням на долучений до матеріалів справи розроблений інженером-землевпорядником Олешко О. Г. збірний кадастровий план земельної ділянки, оскільки поданий план не підтверджує обставин, на які посилається позивач, зокрема, немістить даних щодо координат усіх поворотних точок відповідної земельної ділянки, її меж, кадастрових номерів суміжних земельних ділянок, а також інших відомостей, передбачених законодавством із землеустрою.

Підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу) і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. При цьому для отримання судового захисту необхідно довести законність цих прав у суді.

Оскільки передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно, у свою чергу позивачка не довела належними, допустимими та достатніми доказами наявність у неї законних прав на спірну земельну ділянку, то суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність порушення відповідачами прав ОСОБА_1 внаслідок прийняття органом місцевого самоврядування рішення від 02 червня 2020 року № 70.

При цьому суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що позовна вимога ОСОБА_1 про скасування реєстрації земельних ділянок є похідною від задоволення вимоги про скасування рішень в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність, відтак, також задоволенню не підлягають.

Доводи касаційної скарги про застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 та постановах Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі № 826/765/17, від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18, від 04 травня 2020 року у справі № 802/1539/17-а, від 16 липня 2020 року у справі № 802/1447/17-а, від 23 жовтня 2020 року у справі № 802/1535/17-а, від 24 листопада 2020 року у справі № 308/6368/15-а, від 14 грудня 2021 року у справі № 922/676/21 колегія суддів відхиляє, оскільки у зазначених справах встановлені інші фактичні обставини, відмінні від обставин справи, що є предметом касаційного перегляду.

Щодо оскаржуваного додаткового рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 квітня 2023 року та постанови Хмельницького апеляційного суду в частині розподілу судових витрат

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При перегляді додаткового рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 квітня 2023 року судом апеляційної інстанції враховано принципи реальності адвокатських витрат, розумності, співмірності та ухвалено судове рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу з позивача на користь ОСОБА_3 , яке відповідає положенням статей 263-265 ЦПК України.

Підстави для скасування чи зміни зазначеного рішення суду апеляційної інстанції відсутні.

Посилання заявника на те, що у додатку № 1 до договору про надання правової допомоги, укладеного між ОСОБА_3 та адвокатом Оніщуком Є. О., зазначено, що ОСОБА_3 має сплатити адвокату кошти за надану правову допомогу на протязі 10 банківських днів з дня стягнення (отримання) клієнтом витрат на правову допомогу з позивача, що не ґрунтується на вимогах закону, як на підставу для скасування оскаржуваних судових рішень, не заслуговують на увагу з огляду на принцип свободи договору, який передбачено положеннями статті 627 ЦК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 березня 2023 року, додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 квітня 2023 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 13 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді:І. Ю. Гулейков Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець