ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року

м. Черкаси

Справа № 2-4363/07
Провадження № 22-ц/821/196/24
категорія: скарга на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Ярошенка Б.М.

учасники справи:

скаржник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ніко Тайс»,

представник скаржника: адвокат Грищенко Олександр Миколайович,

орган, дії якого оскаржуються: Перший відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ),

боржник: ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Першого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 листопада 2023 року (постановлену в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси під головуванням судді Позарецької С.М, повний текст ухвали складений 15 листопада 2023 року) у справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко-Тайс» про визнання незаконними дій державного виконавця, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог скарги

31 серпня 2023 року скаржник ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» через свого представника адвоката Грищенка О.М. звернулося до суду зі скаргою про визнання незаконними дій державного виконавця, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

В обґрунтування скарги вказує, що постановою Соснівського ВДВС Черкаського МУЮ від 01.02.2008 відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа по справі №2-4363/07, виданого 24.12.2007 на виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.11.2007 у справі №2-4363/07 про стягнення із ОСОБА_1 на користь КС «Федерація» заборгованості у розмірі 12 676,44 грн.

На даний час судове рішення не є виконаним.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.05.2023 здійснено процесуальне правонаступництво на стадії виконання рішення суду, фактично змінено сторону (стягувача) у виконавчому провадженні під час примусового виконання вказаного вище виконавчого листа.

На звернення до органів виконавчої служби щодо виконання ухвали суду від 16.05.2023, ТОВ «Ніко-Тайс» отримало відповідь від Першого ВДВС у місті Черкаси ЦМРУ МЮ (м. Київ) про те, що постановою державного виконавця виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа відносно боржника ОСОБА_1 закінчене на підставі п.3 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку із смертю боржника.

Скажник вважає, що вказана постанова про закінчення виконавчого провадження є незаконною та підлягає до скасування, як передчасна, оскільки судове рішення не є виконаним; після отримання відомостей про смерть боржника, державним виконавцем, в межах наданих повноважень, не були вчинені дії щодо встановлення спадкоємців і не вирішене питання про заміну сторони боржника на його правонаступника.

На підставі наведеного, ТОВ «Ніко-Тайс» просило суд визнати незаконними дії державного виконавця у виконавчому провадженні щодо примусового виконання виконавчого листа №2-4363/07 відносно боржника ОСОБА_1 і скасувати постанову від 29.09.2021 про закінчення виконавчого провадження №25154550.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 листопада 2023 року скаргу задоволено.

Визнано незаконними дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у виконавчому провадженні щодо примусового виконання виконавчого листа №2-4346/07, виданого 24.12.2007 Придніпровським районним судом м. Черкаси на виконання заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.11.2007 по справі №2-4346/07.

Скасовано постанову державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 29.09.2021 про закінчення виконавчого провадження №25154550 щодо примусового виконання виконавчого листа №2-4346/07, виданого 24.12.2007 Придніпровським районним судом м. Черкаси на виконання заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.11.2007 по справі №2-4346/07 (щодо боржника ОСОБА_1 ).

Ухвала суду першої інстанції, зокрема, мотивована тим, що за результатами розгляду справи судом встановлено, що державний виконавець, отримавши інформацію про смерть боржника ОСОБА_1 , не вжив заходів щодо встановлення її спадкоємців, не з`ясував про заведення спадкової справи, отримання спадкоємцями свідоцтв про право на спадщину тощо, хоча такі спадкоємці наявні, враховуючи інформацію, отриману судом із нотаріальних органів, і не вирішив питання про звернення до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження (боржника), відповідно до вимог ст.442 ЦПК України.

Суд вважав, що дії державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-4363/07 щодо боржника ОСОБА_1 є незаконними і постанова про закінчення виконавчого провадження від 29.09.2021 як незаконна - підлягає до скасування.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 29 листопада 2023 року через засоби поштового зв`язку, Перший відділ державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), вважаючи оскаржувану ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою, просив скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 листопада 2023 року повністю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 6180835 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4363, виданого 24.12.2007 Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Федерація» заборгованості в розмірі 12 676,44, яке відкрито 01.02.2008 та закінчено на підставі п. 10 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження».

В подальшому, державним виконавцем було встановлено смерть боржника.

Посилаючись на ЗУ «Про виконавче провадження» та наявність відомостей про смерть боржника, правових підстав для вчинення інших дій, окрім як тих, що передбачені п. 3 ч.ч. 1,2 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» у державного виконавця немає, оскільки вказані положення Закону містять імперативні норми щодо обов`язку державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із смертю боржника, в день, коли йому стало відомо про цю обставину.

Просить суд звернути увагу, що встановлення правонаступництва, відповідно до змісту п. 3 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», є обов`язковим для сторони виконавчого провадження юридичної особи.

Вказує, що виконавче провадження № 251544550 державним виконавцем закінчено на підставі п. 3 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий документ повернуто до Придніпровського районного суду м. Черкаси.

При винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) повністю дотримано норм ЗУ «Про виконавче провадження».

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 14.11.2007 у справі №2-4363/07 стягнуто із ОСОБА_1 на користь КС «Федерація» заборгованість у розмірі 12676грн. 44коп. На даний час судове рішення не є виконаним.

На виконання рішення, яке набрало законної сили, 24.12.2007 судом було видано виконавчий лист №2-4363/07 і звернуто його до примусового виконання через органи ДВС.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.05.2023 здійснено процесуальне правонаступництво на стадії виконання рішення суду, фактично змінено сторону (стягувача) у виконавчому провадженні під час примусового виконання вказаного вище виконавчого листа з КС «Федерація» на ТОВ «НІКО-ТАЙС».

19.01.2011 державним виконавцем Центрального відділу ДВС у місті Черкаси ЦМРУ МЮ (м.Київ) було відкрито виконавче провадження №25154550 з виконання виконавчого листа №2-4363/07 про стягнення із ОСОБА_1 на користь КС «Федерація» заборгованості і 31.10.2017 його передано до виконання до Соснівського ВДВС у місті Черкаси ЦМРУ МЮ (м. Київ).

Виконавче провадження постановою державного виконавця від 29.09.2021 закінчене у зв`язку із смертю боржника ОСОБА_1 , а виконавчий документ повернуто до суду, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до супровідного листа від 29.09.2021 №69684, копія постанови була направлена боржнику ОСОБА_1 (не вказано населений пункт, враховуючи, що боржник померла) та до стягувача КС «Федерація» (не зазначена адреса, тобто місце знаходження юридичної особи).

Відомості про факт отримання, зокрема стягувачем постанови про закінчення виконавчого провадження, відсутні.

На запит суду від 31.10.2023, Другою Черкаською державною нотаріальною конторою від 02.11.2023 повідомлено, що після смерті ОСОБА_1 відкрита спадкова справа; із заявою про прийняття спадщини звернулася дочка померлої ОСОБА_2 , інші спадкоємці відсутні.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаській апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга Першого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) не підлягає до задоволення, виходячи із наступного .

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду відповідає.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Одним із основних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення є закріплення у процесуальному законодавстві положень щодо здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в справах та відповідні норми, спрямовані на забезпечення виконання рішень суду.

Визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад справедливості, неупередженості та об`єктивності (пункт 5 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частиною першою статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (провадження № 14-48гс20).

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 6 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України

від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року № 489/20802 (далі Інструкція) під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (пункт 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з абзацом другим пункту 1 розділу II Інструкції виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

На підставі частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, у тому числі, у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому ч. 5 ст. 15 цього Закону .

Частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Після заміни вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником, виконавець продовжує виконання виконавчого провадження в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Пунктом 3 частини першої та частини другої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Закінчення виконавчого провадження без належних правових підстав порушує права стягувача на неупереджене, ефективне, своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення.

Із зазначеного нормативного регулювання випливає, що, дотримуючись засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності виконавчого провадження, його гласності та відкритості, виконавець зобов`язаний вживати передбачених чинним законодавством заходів щодо примусового виконання рішень, належного вчинення виконавчих дій.

Отримавши дані про смерть фізичної особи сторони виконавчого провадження, виконавець має отримати підтвердження чи спростування таких даних, звернувшись відповідно до пункту 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» із запитом до органу державної реєстрації актів цивільного стану згідно з компетенцією останнього, визначеною Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Після отримання даних про смерть сторони виконавчого провадження виконавець має звернутися до компетентних органів/осіб для отримання відомостей про заведення спадкової справи, видачу свідоцтва про право на спадщину. Це дасть змогу виконавцеві з`ясувати, які особи, як спадкоємці померлої сторони виконавчого провадження, зверталися за отриманням спадщини та що саме вони успадкували згідно зі свідоцтвом про право на спадщину.

Отже, виконавець, встановивши на підставі відповідних доказів факт смерті фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має вчинити дії щодо отримання даних, необхідних для вирішення питання про заміну такої сторони її спадкоємцями.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (провадження

№ 12-48 гс 20).

Із матеріалів справи вбачається, що постановою головного державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Київ) Погорнюк І.В. від 29 вересня 2021 року виконавче провадження № 25154550 закінчено на підставі пункту 3 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із смертю боржника (а. с. 35).

Судом встановлено, що державний виконавець, отримавши інформацію про смерть боржника ОСОБА_1 , не вжив заходів щодо встановлення її спадкоємців, не з`ясував факту заведення спадкової справи.

Як вірно зазначено судом, смерть фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження (в даному випадку боржника), має виступати підставою для закінчення виконавчого провадження лише тоді, коли виконання обов`язків такої особи чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництво.

Суд дійшов правильних висновків, що у виконавчому провадженні, яке було закінчене 29.09.2021, правонаступництво можливе, оскільки до примусового виконання підлягає виконавчий лист № 2-4363/07 про стягнення із боржника на користь стягувача заборгованості за кредитним договором.

Матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Тобто, державний виконавець повинен вчиняти всі необхідні заходи для виконання рішень суду та для забезпечення законного права стягувача на відшкодування завданих йому збитків, адже згідно вищезазначеного закону, дані дії державного виконавця є його безпосереднім обов`язком.

Окрім того, згідно п.5 ч.2 ст.18 ЗУ «Про виконавчого провадження», державний виконавець повинен був роз`яснити сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їх права та обов`язки, а саме в даному випадку, стягувачу щодо його права на звернення до суду або відповідної державної виконавчої служби із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, проте, з матеріалів справи вбачається, що жодних доказів на підтвердження вчинення відповідних дій державним виконавцем на адресу суду надано не було.

Також, питання заміни сторони виконавчого провадження врегульовано і цивільно-процесуальним законодавством, а саме ст. 442 ЦПК України, в якій зазначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження, суд за заявою сторони, державного або приватного виконавця, може замінити таку сторону її правонаступництвом. Таким чином, можна зробити висновок про те, що державний виконавець для належного виконання своїх обов`язків стосовно примусового виконання рішення суду та забезпечення прав та інтересів стягувача, повинен фактично враховувати також питання можливості правонаступництва, що стосується саме фізичних осіб, адже встановлення даного факту може значно вплинути на виконання рішення суду.

Отже, розглядаючи скаргу на дії та рішення державного або приватного виконавця, суд має враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» саме на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення скарги, оскільки дії державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження щодо закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-4363/07 щодо боржника ОСОБА_1 є незаконними.

Також, враховуючи, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального, фактичного виконання судового рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про її скасування.

Апеляційний суд вважає безпідставними твердження скаржника про те, що Закон України «Про виконавче провадження» за наявності відомостей про смерть боржника, не містить правових підстав для вчинення державним виконавцем інших дій, окрім як тих, що передбачені п. 3 ч.ч. 1,2 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки як вірно зазначено судом першої інстанції, таке можливо у разі, коли правонаступництво не допускається, а при виконанні виконавчого документу щодо стягнення заборгованості - правонаступництво допускається.

Інші доводи апеляційної скарги Першого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Першого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 листопада 2023 року у справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко-Тайс» про визнання незаконними дій державного виконавця, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлено 02 лютого 2024 року/