Справа № 355/1481/23
Провадження № 2/355/89/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року Баришівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чальцевої Т.В.,

секретаря судового засідання Ющенко Л.А.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Баришівська селищна рада Броварського району Київської області про визнання майнових прав забудовника на нерухоме майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

31.08.2023р. позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Баришівська селищна рада Броварського району Київської області про визнання майнових прав забудовника на нерухоме майно в порядку спадкування.

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_4 . Факт його смерті зареєстровано Баришівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (актовий запис № 689 від 23.12.2021 р.)

22 січня 2003 року за договором купівлі-продажу її чоловік, ОСОБА_1 , придбав не закінчений будівництвом житловий будинок, 72% готовності, а також господарські будівлі та споруди, а саме - сарай, гараж погріб, огорожа, що знаходяться АДРЕСА_1 . В 2005 році чоловік повністю добудував житловий будинок до 100% готовності. Даний факт підтверджується Технічним паспортом на будинок садибного типу з господарським будівлями та спорудами від 06.07.2023 року. Однак, при житті чоловік не встиг ввести вказаний будинок та господарські будівлі і споруди в експлуатацію, а також зареєструвати у встановленому законом порядку своє право власності на вказане нерухоме майно.

Окрім цього, рішенням Баришівської селищної ради Київської області № 105-06-24 від 06.02.2003 її чоловіку - ОСОБА_1 була передана в приватну власність земельна ділянка, площею 0,1498 га, яка розташована також в АДРЕСА_1 . Цільове призначення даної земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Даний факт підтверджуся Державним актом на право власності на земельну ділянку, серія ЯЙ № 938625, виданий 06.12.2012 року, а також витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-023 від 13.07.2023 року. Кадастровий номер земельної ділянки :01:089:0012.

Окрім вищезазначеної садиби, що входить до складу його спадщини, іншого майна у померлого ОСОБА_1 на час смерті не було. Ніякого розпорядження (заповіту) стосовно свого спадкового майна чоловік при житті не зробив. Спадкоємцями за законом першої черги померлого ОСОБА_1 є його дружина - ОСОБА_1 , та їхні сини - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

У встановлений законодавством шестимісячний строк позивач звернулася до державного нотаріуса Баришівської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини її померлого чоловіка. В свою чергу, у вищезазначений строк, їхні сини - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , подали до вказаної державної нотаріальної контори заяви про відмову від прийняття спадщини померлого батька.

10 серпня 2023 року позивач звернулася до державного нотаріуса Баришівської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину її померлого чоловіка - ОСОБА_1 . Однак, державним нотаріусом, в повідомленні № 876/02-14 від 10.08.2023 року, їй було роз`яснено, що з огляду та правового аналізу документів, які підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно, нотаріус не може видати їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно її чоловіка.

Таким чином, позивач позбавлена можливості реалізувати у повному обсязі свої спадкові права, оскільки їй фактично відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом , який просить задовільнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 03.10.2023р. відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Проведення підготовчого засідання призначено на 24.10.2023р.

У підготовче судове засідання позивач ОСОБА_5 не з`явилась, належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи, подала заяви про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягала.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в підготовче судове засідання не з`явились, належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов визнали в повному обсязі.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Баришівська селищна рада Броварського району Київської області в підготовче судове засідання не з`явились, належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи. Представник селищної ради 22.01.2024 року по початку засідання подала заяву про розгляд справи за відсутності їхнього представника, проти позову не заперечували.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер - ОСОБА_4 . Факт його смерті зареєстровано Баришівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис №689 від 23.12.2021 р. (а.с. 6).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 03 березня 1978р., ОСОБА_4 уклав шлюб із ОСОБА_6 , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_7 » (а.с. 28).

Від даного шлюбу сторони мають двох синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 42-47).

22 січня 2003 року, за договором купівлі-продажу, ОСОБА_1 придбав не закінчений будівництвом житловий будинок, 72% готовності, а також господарські будівлі та споруди, а саме - сарай, гараж погріб, огорожа, що знаходяться в АДРЕСА_1 . В 2005 році чоловік повністю добудував житловий будинок до 100% готовності (а.с. 7). Даний факт підтверджується Технічним паспортом на будинок садибного типу з господарським будівлями та спорудами від 06.07.2023 року (а.с .8-19).

При житті ОСОБА_1 не встиг ввести вказаний будинок та господарські будівлі і споруди в експлуатацію, а також зареєструвати у встановленому законом порядку своє право власності на вказане нерухоме майно (а.с. 20).

Рішенням Баришівської селищної ради Київської області № 105-06-24 від 06.02.2003 ОСОБА_1 була передана в приватну власність земельна ділянка, площею 0,1498 га, яка також розташована в АДРЕСА_1 . Цільове призначення даної земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Даний факт підтверджуся Державним актом на право власності на земельну ділянку, серія ЯЙ № 938625, виданим 06.12.2012 року, а також витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-023 від 13.07.2023 року. Кадастровий номер земельної ділянки :01:089:0012 ( а.с 25-27).

Постановою державного нотаріуса Баришівської державної нотаріальної контори Малиновської Н.В. № 876/02-14 від 10.08.2023р., ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки право власності ОСОБА_1 не було зареєстровано належним чином (а.с. 5).

Виходячи із змісту статей 1216, 1217, 1218 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб.

Положеннями статей 15, 16 ЦК, статтею 4 ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом частини другої статті 16 ЦК способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.

Відповідно до ст.. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст., 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припиняються в наслідок його смерті.

Крім того ч.5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що не залежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.2 ст. 1270 ЦК України, строк для прийняття спадщини встановлюються у шість місяців. Протягом цього строку позивач спадщину юридично прийняв.

У ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено поняття права власності. Право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Так згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на

підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, право позивача, яке перейшло в порядку спадкування від спадкодавця, не може бути звужено чи обмежено.

Частина 3 ст. 22 Конституції України стверджує, що при ухваленні нових законів або внесенні змін в чинні закони не допускається звуження обсягу та змісту існуючих прав і свобод.

Ця норма згідно зі ст. 8 Конституції має найвищу юридичну силу і є нормою прямої дії, вона не може ігноруватися з тієї причини, що суперечить міжнародному договору або практиці Європейського суду.

Згідно ч.ч 2, 3 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди тощо) виникає після завершення будівництва (створення майна).Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання, тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

За пунктом 8 роз`яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини.

Таким чином, спадкоємець має право звернутись до суду з позовом про визнання за ним майнових прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини.

Аналогічна позиція викладена в постанові ВГСУ від 15 березня 2017 року по справі №909/935/15.

Згідно ст.331 ЦК України, нерухоме майно підлягає державній реєстрації, яку може провести лише особа, яка його побудувала і яка є живою, а до моменту реєстрації вказане будинковолодіння вважається об`єктом незавершеного будівництва. Право власності на об`єкт незавершеного будівництва виникає незалежно від його державної реєстрації, адже відповідно до ч.1ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав», державна реєстрація права на нерухоме майно - це вже офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення прав на нерухоме майно.

Пунктом 8 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 встановлено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки входять до складу спадщини.

Підставою звернення до суду з даним позовом є той факт, що позивач не має можливості в нотаріальному порядку здійснити оформлення свого права на спадщину в порядку спадкування за законом після смерті чолоовіка ОСОБА_1 , що зумовлено об`єктивними факторами, зазначеними в позові, про що свідчить постанова Баришівської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.08.2023 року. Єдиною можливістю реалізації такого права є звернення до суду із позовом про визнання прав та обов`язків забудовника на об`єкт незавершеного будівництва в порядку спадкування.

У листі Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року № 19-32/319 "Щодо порядку оформлення документів у разі смерті власника нерухомого майна" визначено, що оскільки на нерухоме майно не було оформлено право власності, то таке право в разі відсутності правовстановлюючих документів вирішується в судовому порядку.

Згідно листа ВССУ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», визнано правильною практику судів щодо визнання за спадкоємцем майнових прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини.

Нормами ч.1 ст.39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» та пункту 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. №461, встановлено прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку як нерухомого майна.

Також, статтею 5 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено житловий будинок як об`єкт нерухомого майна, стосовно якого проводиться державна реєстрація прав.

При вирішенні вказаного позову, суд також приймає до уваги наступні позиції вищих суддів.

Позов про превентивний захист права власності може бути пред`явлений власником, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою (ВС/КГС, справа №910/5630/17, 11.04.18).

Положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на законних підставах (ВС/КЦС, №597/1070/15-ц, 06.06.18).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Судом встановлено, що покійний чоловік позивачки за час свого життя набув право на законних підставах на будівництво житлового будинку на відведеній для цього земельній ділянці, проте він - ОСОБА_1 -не встиг у встановленому порядку зареєструвати право власності на нього.

Враховуючи наведене та те, що після смерті чоловіка позивачки відкрилася спадщина, до складу якої входить, зокрема, спірний об`єкт незавершеного будівництва і вона має право на спадкування за законом належних спадкоємцю прав та обов`язків, в тому числі прав та обов`язків забудовника на вказаний об`єкт незавершеного будівництва те, що позивачка по справі являється спадкоємцем за законом, яка звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини; вчинила усі дії, які були необхідними для видачі свідоцтва про право на спадщину, однак з незалежних від неї причин у видачі такого їй було відмовлено, тобто позивачем було вжито всіх необхідних дій щодо визнання права власності в позасудовому порядку, про те їй було відмовлено у визнанні її права на спадкове майно (постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.08.2023 №876/02-14), а тому право ОСОБА_1 на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка є невизнаним, державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що надало позивачу, в порядку ст.4 ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до роз`яснень Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок неможливо, а потрібно визнати правильною практику судів щодо визнання за спадкоємцем майнових прав забудовника як таких, що входять до складу спадщини.

Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН A3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.99 року № 12/5-126. 09.11.2018.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. За умови наявності акту відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватися самочинним, а є незавершеним.

Будівництво об`єкту незавершеного будівництва відбулось на земельній ділянці, виділеній індивідуальному забудовнику ОСОБА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Баришівської селищної Ради Київської області №105-06-24 від 06 лютого 2002 року про надання в приватну власність земельної ділянки площею 0,1498 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Однак житловий будинок, який був добулований, але не був зданий в експлуатацію, тому до позивача як до спадкоємця переходить право забудовника на оформлення зазначеного об`єкту незавершеного будівництва у встановленому законом порядку, а вказаний об`єкт слід вважати до здачі його в експлуатацію незавершеним будівництвом.

Без введення в експлуатацію майно не є нерухомістю, тому суд не може визнати право власності на об`єкт незавершеного будівництва в порядку, передбаченому ст.331 ЦК України (ВГСУ від 15 березня 2017 р. у справі №909/935/15).

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, у позовній заяві позивач не ставить вимоги про стягнення судового збору з відповідача. Відтак, ухвалюючи рішення, суд не вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору сплачених позивачем при зверненні до суду с вищевказаним позовом.

Керуючись ст.ст. 57, 60, 70, 72 СК України, ст.ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України, ст. ст. 4, 19, 76, 81, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Баришівська селищна рада Броварського району Київської області про визнання майнових прав забудовника на нерухоме майно в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , майнові права забудовника на житловий будинок та надвірні будівлі і споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_4 на час його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові витрати у справі, понесені позивачем ОСОБА_1 залишити за нею.

Апеляційна скарга на рішення подається до Київського апеляційного суду через Баришівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Баришівського

районного суду Т. В. Чальцева