ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 лютого 2024 року

м. Харків

справа № 638/13548/23

провадження № 22-ц/818/965/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Томаровської Світлани Олександрівни на заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 06 грудня 2023 року, постановлене суддею Смирновим В.А.

в с т а н о в и в :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 06 грудня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Розірвано шлюб, укладений 09 листопада 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований Виконавчим комітетом Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області, актовий запис №01. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Томаровська С.О. просить рішення скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що позивач, звертаючись до суду першої інстанції з позовом про розірвання шлюбу позивачка не зазначала про свою згоду щодо винесення заочного рішення, при цьому суд у своєму рішенні зазначив про таку згоду позивача, що на її думку є порушенням. Крім того, зазначає, що судом першої інстанції було розглянуто справу по суті за відсутності відповідача, у якого були поважні причини неявки. Суд не надав сторонам строк для примирення.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сторони сумісного господарства не ведуть, шлюбно-сімейні відносини припинені, шлюб між сторонами носить формальний характер, сторони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд доходить висновку про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя та наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 09 листопада 2020 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_1 , який зареєстрований Виконавчим комітетом Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області, актовий запис №01, що підтверджено Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 09 листопада 2020 року.

Від шлюбу у сторін спільних дітей немає.

Як на підставу позовних вимог, представник позивачка посилалась на те, що спільне життя у позивача з відповідачем не склалося, тому що у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Спільного господарства не ведуть, спільно нажитого майна не мають. За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечать її інтересам.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 2 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

Матеріали справи свідчать про те, що 09 листопада 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений шлюб.

Від шлюбу сторони дітей не мають.

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Суд першої інстанції, встановивши, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а також враховуючи, що відповідач не з`явився був повідомлений належним чином, ухвалив рішення про задоволення позову.

Посилання в апеляційній скарзі про ненадання часу на примирення та не з`ясування думки відповідача щодо розірвання шлюбу, висновки суду не спростовують. Позивачка висловила свою позицію стосовно шлюбу, подавши позов про його розірвання, відповідач наданим правом на участь у судовому засіданні не скористався. Тому суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу.

Зазначення у мотивувальній частині рішення про відсутність заперечень позивачки щодо ухвалення заочного рішення не впливає на фактичні обставини справи та не порушує прав сторін.

У суді апеляційної інстанції представник апелянта не заперечувала, що на даний час шлюбні відносини сторін припинились. Заходів для примирення сторонами наразі не вживалось.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції розглянуто справу за відсутності відповідача, колегією суддів не приймаються, оскільки рішення суду відповідачем не оскаржене.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Томаровської Світлани Олександрівни залишити без задоволення.

Заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 06 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 21.02.2024 року.