Справа № 489/6410/16-ц
Провадження № 4-с/489/5/24
Ухвала

Іменем України

06 лютого 2024 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Микульшиної Г.А.,

із секретарем судових засідань Тищенко Д.О.,

за участі:

представника скаржника АТ «Державний ощадний банк України» Гофман О.Є.,

представника Інгульського ВДВС у м. Миколаєві ПМУ Міністерства юстиції (м. Одеса)Тарасенка К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на бездіяльність головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шелегей Тетяни Валентинівни про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

В жовтні 2023 року АТ «Державний ощадний банк України» звернулось до суду зі скаргою на рішення та бездіяльність головного державного виконавця Інгульського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шелегей Т.В., відповідно до якої просило суд визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Шелегей Т.В. у виконавчому провадженні № 59509913; визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Інгульського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шелегей Тетяни Валентинівни про повернення виконавчого документа стягувачу від 25.09.2023 у виконавчому провадженні № 59509913.

В обґрунтування скарги зазначало, що 25.09.2023 державним виконавцем Інгульського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шелегей Т.В. було відновлено виконавче провадження № 59509913 - після скасування постанови від 23.06.2023 про повернення виконавчого листа стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна. Проте цього ж дня 25.09.2023 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з виконання виконавчого листа № 2/489/755/17, виданого 22.05.2019 Ленінським районним судом м. Миколаєва щодо боржника ОСОБА_1 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно боржника.

При цьому представник скаржника зазначає, що в супереч переліку передбачених Законом України «Про виконавче провадження» виконавчих дій державним виконавцем Шелегей Т.В. будь - яких заходів, спрямованих на реальне виконання судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в межах виконавчого провадження № 59509913, вжито не було. Виконавче провадження завершене в день його поновлення 25.09.2023 шляхом повернення виконавчого документу стягувачу.

Враховуючи викладене, представник скаржника зазначає, що протиправна бездіяльність, що полягає у нездійсненні опису та арешту іпотечного майна, визначенні його вартості та інших заходів, які необхідно здійснити до реалізації майна на електронних торгах, що порушує право АТ «Державний ощадний банк України» як стягувача на своєчасне та ефективне виконання судового рішення.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2024 головуючою у справі визначено суддю Микульшину Г.А.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09.01.2024 скаргу прийнято до розгляду та призначено судове засідання у справі. .

15.01.2024 на адресу суду від Інгульського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов відзив на скаргу, згідно якого ДВС просить суд відмовити в задоволенні скарги. В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що тимчасове зупинення деяких положень ЗУ «Про іпотеку» (в частині порядку звернення стягнення на нерухоме майно) не дає державному виконавцю провести повний перелік виконавчих дій , направлених на звернення стягнення на іпотечне майно, а саме унеможливлює його в реалізації такого майна. Таким чином виконавчі дії, направлені тільки на опис такого майна не будуть мати ніякого сенсу, оскільки подальші виконавчі дії провести неможливо, що відповідно не дає державному виконавцю змогу виконати рішення суду.

В судовому засіданні представник стягувача АТ «Державний ощадний банк України» Гофман О.Є. скаргу підтримала в повному обсязі, просила її задовольнити.

Представник Інгульського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тарасенко К.В. в судовому засіданні у задоволенні скарги просив відмовити з підстав, зазначених у відзиві.

Боржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали скарги, цивільної справи та відзиву, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Положеннями ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду».

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17 травня 2005 року у справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) суд зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 статті 6 Конвенції. Державі належить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права.

Крім того, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система договірної держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 жовтня 2017 року у справі № 489/6410/16-ц, зміненого рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 29 листопада 2017 року та постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 13 березня 2019 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності шляхом проведення прилюдних (електронних) торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною предмета іпотеки для подальшої реалізації в розмірі не нижчому 1 068 700,00 грн., але в будь-якому випадку за ціною, що реально склалася на ринку на момент його реалізації та є реальною щодо його відчуження за грошові кошти на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом, на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в рахунок погашення заборгованості станом на 11 грудня 2016 року за кредитним договором №1047-1 від 05 червня 2007 року у розмірі 36 235, 56 доларів США та 158 308,90 грн., яка складається із: 29169, 75 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 3 771,61 доларів США - заборгованість за процентами; 156 539,46 грн. - пеня; 1 769, 44 грн. - 3 % річних; 3294,14 доларів США- штраф за невиконання іпотекодавцем зобов`язань, передбачених пунктом 3.3. договору іпотеки, на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Відстрочено виконання цього судового рішення щодо реєстрації права власності за позивачем до закінчення дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

На виконання вказаного судового рішення 22.05.2019 Ленінським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист № 2/489/755/17 щодо боржника ОСОБА_1 .

Вказаний виконавчий лист було подано стягувачем до Інгульського ВДВС для примусового виконання.

Постановою державного виконавця Інгульського ВДВС від 10.07.2019 ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження № 59509913 про звернення стягнення на вищевказане нерухоме майно боржника в рахунок погашення 36 235,56 доларів США та 158 308,90 грн. кредитної заборгованості.

Постановою від 08.10.2019 виконавче провадження №59509913 прийнято до виконання державним виконавцем Інгульського ВДВС Рижик Ю.О.

Постановою державного виконавця Інгульського ВДВС від 13.03.2023 ОСОБА_3 з боржника стягнуто витрати на проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 59509913.

Постановою державного виконавця Інгульського ВДВС від 23.06.2023 Шелегей Т.В. виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з відсутністю у боржника майна.

Постановою начальника Інгульського ВДВС Терещенка А.О. про результати перевірки законності виконавчого провадження від 18.09.2023 постанову державного виконавця Інгульського ВДВС від 23.06.2023 Шелегей Т.В. про повернення виконавчого документа стягувану скасовано, як таку, що суперечить вимогам ст.ст. 18, 37 Закону України «Про виконавче провадження», зобов`язано державного виконавця провести виконавчі дії в порядку Закону України «Про виконавче провадження».

Заявою АТ «Ощадбанк» вих. № 55/5.5-04/60411/2023 від 25.09.2023 виконавчий лист № 2/489/755/17, виданий 22.05.2019 Ленінським районним судом м. Миколаєва щодо боржника ОСОБА_1 , направлено до Інгульського ВДВС.

Постановою державного виконавця Шелегей Т.В. від 25.09.2023 виконавче провадження №59509913 відновлено.

Головним державним виконавцем Шелегей Т.В. 25.09.2023 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з виконання виконавчого листа № 2/489/755/17, виданого 22.05.2019 Ленінським районним судом м. Миколаєва щодо боржника ОСОБА_1 , на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно боржника.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Вирішуючи вимоги скарги щодо неправомірності бездіяльності головного державного виконавця Інгульського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Шелегей Т.В., суд приходить до наступних висновків.

Із скарги та доданих до неї документів вбачається, що АТ «Державний ощадний банк України» не погоджується із прийнятим рішенням про повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки вважає, що таким чином порушено його права.

За змістом ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону, підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 7 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити, як, зокрема, мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову.

Оскаржувану постанову органу ДВС винесено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої виконавчий лист повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

При цьому, в мотивувальній частині оскаржуваної постанови ДВС не наведено мотивів, з яких державний виконавець дійшов висновку про неможливість звернення стягнення на майно та проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, як не зазначено і норму, що забороняє вчинення таких дій.

Згідно ч. 4 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду встановлений ст. 41 Закону України «Про іпотеку», дію якої зупинено Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-ІХ від 15.03.2022.

Відповідно до абз.1 п. 52 розділу VI "Прикінцеві положення" Закону України «Про іпотеку» у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотеко держателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону.

В той же час, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця) (ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.

Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Постанова про опис та арешт майна (коштів) підписується виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна (коштів). У разі відмови від підпису осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в постанові.

Таким чином, етапу реалізації предмета іпотеки на електронних торгах передує сукупність передбачених Законом України «Про виконавче провадження» виконавчих дій, які державний виконавець зобов`язаний вжити для примусового виконання рішення. При цьому, будь-які заборони на їх проведення законодавством не встановлена.

Отже, постанова державного виконавця Шелегей Т.В. про повернення виконавчого документа стягувачу від 25.09.2023 у виконавчому провадженні №59509913 є передчасною та суперечить п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, відповідно до постанови начальника Інгульського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 21.11.2023 про результати перевірки законності виконавчого провадження № 59509913 скасовано оскаржувану постанову головного державного виконавця Шелегей Т.В. від 25.09.2023 про повернення виконавчого документа стягувачу як таку, що суперечить п. 9 ч. 1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», п. 5.2 розділу VI «Прикінцеві положення» ЗУ «Про іпотеку»; зобов`язано державного виконавця Ширко Л.С. провести виконавчі дії в порядку, встановленому ЗУ «Про виконавче провадження».

За таких обставин, оскільки оскаржувану постанову скасовано, станом на час розгляду справи, підстави для задоволення вимог стягувача в частині визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Шелегей Т.В. про повернення виконавчого документа стягувачу від 25.09.2023 відсутні.

За приписами ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» засадами виконавчого провадження є верховенство права; обов`язковість виконання рішень; законність; диспозитивність; справедливість; неупередженість та об`єктивність; гласність та відкритість виконавчого провадження; розумність строків виконавчого провадження; співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, яка охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

До обов`язку державного виконавця належить здійснення заходів примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом «Про виконавче провадження».

Всупереч наведеного переліку передбачених Законом України «Про виконавче провадження» виконавчих дій, державним виконавцем Шелегей Т.В. будь-яких заходів, спрямованих на реальне виконання судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в межах виконавчого провадження № 59509913, вжито не було.

Виконавче провадження завершене в день його поновлення 25.09.2023 шляхом повернення виконавчого документа стягувачу.

Протиправна бездіяльність, що полягає у нездійсненні опису та арешту іпотечного майна, визначенні його вартості та інших заходів, які необхідно здійснити до реалізації майна на електронних торгах, порушує право АТ «Державний ощадний банк України» як стягувана на своєчасне та ефективне виконання судового рішення.

За таких обставин, скарга представника АТ «Державний ощадний банк України» в частині визнання бездіяльності державного виконавця протиправною є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 258-260, 447, 448, 451 ЦПК України, суд

ухвалив:

Скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на бездіяльність головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шелегей Тетяни Валентинівни про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Шелегей Тетяни Валентинівни у виконавчому провадженні № 59509913.

В задоволенні іншої частини скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 06.02.2024.

Суддя Г.А. Микульшина