ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

17 січня 2024 року

м. Харків

справа № 611/663/21

провадження № 22-ц/818/256/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Тичкової О.Ю., Маміної О.В.

за участю секретаря Носової К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_7 на рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 15 лютого 2022 року, постановлене суддею Коптєвим Ю.А.

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_7 , звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки та застосувати наслідки недійсності правочину, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати.

В обґрунтування позову посилався на те, що 16 вересня 2012 року між ОСОБА_6 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було підписаний договор оренди земельної ділянки, державна реєстрація якого була здійснена 26 грудня 2012 року Управлінням Держкомзему у Барвінківському районі Того ж дня був підписаний Акт прийому-передачі земельної ділянки в оренду. Об`єктом оренди за цим договором є земельна ділянка площею 8.0231 га, розташована на території Іванівської Другої сільської ради Барвінківського району Харківської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯК №249176. Відповідно до списку співвласників земельної ділянки до Державного акту, земельна ділянка поділена на рівні частки та частка кожного із співвласників становить 1/5, а саме : ОСОБА_3 1,5, ОСОБА_6 1/5, ОСОБА_4 1/5, ОСОБА_1 1/5, ОСОБА_1 1/5. Однак на момент укладення договору двоє із співвласників ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не мали достатнього обсягу цивільної дієздатності. Посилаючись саме на те, що договір укладений без попередньої згоди Органу опіки та піклування, просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки та застосувати наслідки недійсності правочину.

Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 15 лютого 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_7 , до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та застосування наслідків недійсності правочину відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду першої інстанції скасувати, задовольнити позовні вимоги, вирішити питання щодо судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд дійшов невірного висновку про те, що відсутні достатні правові підстави для визнання недійним договору оренди землі внаслідок укладання його неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, оскільки такий правочин був схвалений батьками (матір`ю) останнього в порядку ч. 1 ст. 221 ЦК України. Зазначає, що суд першої інстанції помилково ототожнює дозвіл органу опіки та піклування зі згодою або подальшим схваленням батьків правочину. Вказує, що позивач на момент укладення та державної реєстрації оспорюваного договору оренди був малолітньою особою, отже, відповідно ч.2 ст. 203 ЦК України, не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності. Відтак, для забезпечення дотримання його майнових прав, сторонам договору необхідно було отримати письмовий дозвіл органу опіки і піклування відповідного органу місцевого самоврядування на укладення оспорюваного договору. Наголошує, що матеріали справи містять копію листа-відповіді від 16.03.2021 року №59, в якому Служба у справах дітей Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області повідомляє, що на комісії з питань захисту прав дитини не розглядалося питання щодо надання дозволу на укладання Договору оренди земельної ділянки б/н від 16.09.2012 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отже, дозвіл не надавався. Вказує, що законодавство вимагає дотримання саме таких вимог, у зворотному випадку, відповідно до ч.І ст. 224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки і піклування, є нікчемним. Наголошує, що оскільки належних та допустимих доказів, які б свідчили про дотримання сторонами зазначених вимог законодавства під час укладення оспорюваного договору відповідач суду не надав, факт відсутності необхідного дозволу органу опіки і піклування відповідного органу місцевого самоврядування на укладення оспорюваного договору є доведеним. Зазначає, що посилання Суду першої інстанції на той факт, що батьками позивача та позивачем отримувалась орендна плата не підтверджують дійсності правочину. Вказує, що та обставина, що позивач отримував плату за користування землею, відбувалась у подальшому і не може впливати на подію укладення, яка мала місце раніше, та підтвердити наявність підстав для укладення договору у минулому. Вважає, що при вирішенні справи слід з`ясовувати підстави недійсності правочину, які існували на час укладення спірного договору, а оплата відноситься до стадії виконання договору. Тому, факт отримання батьками позивача плати за користування землею не може свідчити про погодження з умовами укладеного раніше договору, не спростовує висновку суду про недійсність договору і не створює для нього правових наслідків. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України (постанова від 22.04.2015р. - справа №6-48цс15)

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні достатні правові підстави для визнання недійсним договору оренди землі внаслідок укладення його неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, оскільки такий правочин був схвалений батьками (матір`ю) останнього в порядку ч. 1 ст. 221 ЦК України.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 16 вересня 2012 року між ОСОБА_6 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 8.0231 га., розташованої на території Іванівської Другої сільської ради Барвінківського району Харківської області, яка належала ОСОБА_6 на підставі Державного акту на право приватної власності на на землю серії ЯК №249176, виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ВМС №094992 від 06.03.2009 за № 647 та зареєстрованого у Барвінківському районному відділенні реєстрації, про що у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю вчинено запис №00141 від 15.11.2011.

Саме зазначений договір оспорюється позивачем у даній справі, як такий, що укладений без попередньої згоди Органу опіки та піклування та просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки та застосувати наслідки недійсності правочину.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановлюється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Суд не має права з власної ініціативи здійснювати заміну неналежного відповідача на належного, оскільки відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

Висновки суду по суті вирішення спору про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог мають бути зроблені за належного суб`єктного складу його учасників.

У справі за позовом заінтересованої особи про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та застосування наслідків недійсності правочину як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них.

У справі, що розглядається, сторонами договору оренди земельної ділянки від 16.09.2012 року є ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_2 в особі ОСОБА_2 . Позов пред`явлено позивачем лише до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , в той час як ОСОБА_6 є третьою особою, а не співвідповідачем. Позивач клопотань про залучення ОСОБА_6 співвідповідачем не заявляв.

З огляду на незалучення до участі у справі особи, питання про права та обов`язки якої підлягають вирішенню за результатами позовних вимог, у задоволенні позову суду першої інстанції слід було відмовити з цих підстав.

За встановлених обставин, рішення суду першої інстанції слід змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2,4, 12,13,81,258-259,264,265,273, 354 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 15 лютого 2022 року - змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК.

Повний текст судового рішення виготовлено 25 січня 2024 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна