КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1187/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

за участю секретаря судового засідання Ольшевського П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_3 , заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту смерті особи,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт смерті її чоловіка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 при виконанні бойового завдання позиції «Шанхай», яка розташувалась на північно-західній околиці АДРЕСА_1, Україна.

В обґрунтування заяви зазначала, що вона є дружиною ОСОБА_4 .

Після початку повномасштабного воєнного вторгнення з боку російської федерації її чоловік ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 24 лютого 2022 року був призваний на військову службу за мобілізацією відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022.

12 серпня 2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України.

Вказувала, що повідомленням №137/22 від 25 листопада 2022 року начальником центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_5 заявника було повідомлено про те, що її чоловік ОСОБА_4 (військовослужбовець в/ч № НОМЕР_1 НГУ) вважається зниклим безвісті. Актом проведення службового розслідування за фактом зникнення безвісти військовослужбовця в/ч № НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_4 встановлені обставини загибелі останнього, проте через відсутність об`єктивних причин тіло загиблого евакуювати з позицій не вдалося, а тому останній вважається як такий, що зник безвісті.

Посилалася на те, що вказані обставини дають підстави вважати, що ОСОБА_4 загинув, а тому має місце факт смерті останнього саме ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території України під час ведення бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини, територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил рф та території України.

Встановлення даного факту необхідно заявниці для здійснення державної реєстрації факту смерті її чоловіка, що є підставою для настання відповідних правових наслідків.

На підставі викладеного просила задовольнити заяву.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року заяву ОСОБА_3 задоволено.

Встановлено факт смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце народження: м. Дніпропетровськ, Дніпропетровської області, Україна, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_1, Україна при виконанні бойового завдання при здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, в районі ведення бойових дій на тимчасово окупованій території України.

Зазначено, що рішення підлягає негайному виконанню.

Не погоджуючись з указаним рішенням представник особи, яка не була залучена до участі у справі, ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про встановлення факту смерті.

У мотивування скарги зазначає, що оскаржуване рішення безпосередньо впливає на законні права та інтереси скаржника, який є сином ОСОБА_4 , оскільки смерть його батька є юридичним фактом, який має наслідки припинення, зміни або виникнення багатьох правовідносин, зокрема, але не виключно спадкування, отримання членами сім`ї грошової допомоги у випадку загибелі військовозобов`язаного.

Зауважує, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, не встановив чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

26 вересня 2023 року на адресу суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи листа Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими від 15 вересня 2023 року №222/КШ/2695, яке було задоволено апеляційним судом та долучено до матеріалів справи вказаний доказ.

Інші учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи вимоги заяви суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи достатньо підтверджується той факт, що чоловік заявниці - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 при виконанні бойового завдання при здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, в районі ведення бойових дій поблизу АДРЕСА_1, Україна.

Встановлено, що на теперішній час законом не передбачено іншого порядку, ніж встановлення цього факту в судовому порядку. Задоволення даної заяви надасть заявниці можливість отримати свідоцтво про смерть її чоловіка ОСОБА_4 .

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суд з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Звертаючись до апеляційного суду із апеляційною скаргою, ОСОБА_1 посилався на те, що оскаржуване рішення безпосередньо впливає на його законні права та інтереси, оскільки він є сином ОСОБА_4 , а смерть його батька є юридичним фактом, який має наслідки припинення, зміни або виникнення багатьох правовідносин, зокрема, але не виключно спадкування, отримання членами сім`ї грошової допомоги у випадку загибелі військовозобов`язаного.

Таким чином, зважаючи на те, що ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_4 , щодо встановлення факту смерті якого звернулася заявниця, який не був залучений до участі у справі, я зв`язку з чим був позбавлений можливості надати свої заперечення на доводи, пояснення та докази, подані суду ОСОБА_3 , колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване рішення впливає на законні права та інтереси ОСОБА_1 , а тому останній має право на оскарження рішення суду першої інстанції.

Судом установлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є дружиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 05 червня 1993 року.

Згідно довідки №1407 від 07 листопада 2022 року Металургійного-Довгинцівського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України, за підписом начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_6 , відповідно до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 від 06 липня 2022 року №447 старшина ОСОБА_4 призваний на військову службу під час мобілізації в особливий період та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до сповіщення сім`ї №137/22 від 25 листопада 2022 року територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , стрілець 1 відділення 2-го патрульного взводу 4 патрульної роти стрілецького батальйону (з конвоювання, екстрадиції, охорони підсудних та охорони громадського порідку) військової частини НОМЕР_1 НГУ, виконував завдання з відсічі та стримування збройної агресії російської федерації та визнаний таким, що вважається зниклим безвісті з 02 листопада 2022 року.

Актом проведення службового розслідування за фактом зникнення безвісти військовослужбовця військової частини № НОМЕР_1 ОСОБА_4 від 01 листопада 2022 року встановлено, що відповідно до бойового розпорядження командира НОМЕР_3 полку Національної гвардії України ОТУ «ІНФОРМАЦІЯ_7» від 30 жовтня 2022 року №175 та витягу з наказу командира військової частини № НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31 жовтня 2022 року №313 головного сержанта ОСОБА_4 було направлено у складі БТГр 15 полку НГУ для виконання бойового завдання по здійсненню оборонних дій щодо відсічі збройної агресії з боку російської федерації біля населеного пункту Горлівка, Донецької області.

01 листопада 2022 року головний сержант ОСОБА_4 виконував бойове завдання на позиції « ІНФОРМАЦІЯ_6 », яка розташовувалась на північно-західній околиці АДРЕСА_1. Противник здійснив штурм зазначеної позиції і для відбиття штурму особовий склад військової частини № НОМЕР_1 , який перебував у бліндажі, укриваючись від ворожого мінометного обстрілу, частково висунувшись на позиції для відбиття штурму, у зв`язку з посиленням мінометного обстрілу противника, були вимушені сховатись в бліндаж. Останнім в бліндаж заходив ОСОБА_4 і в той же час (приблизно о 13 год. 30 хв.) позаду останнього розірвалась міна, в наслідок чого він отримав осколкові поранення та впав на вході в бліндаж. Після чого його затягнули в бліндаж, надали першу медичну допомогу та повідомили по станції про отримання поранення головного сержанта ОСОБА_4 . Того ж дня о 14 год. 50 хв. надійшла команда для здійснення евакуації головного сержанта ОСОБА_4 до точки евакуації Військовослужбовці солдат ОСОБА_7 , старший солдат ОСОБА_8 , солдат ОСОБА_9 , солдат ОСОБА_10 , молодший сержант ОСОБА_11 та солдат ОСОБА_12 поклали головного сержанта ОСОБА_4 на спальний мішок та здійснили виніс останнього по траншеї до точки евакуації. Під час пересування по траншеї, приблизно о 15 год. 00 хв. пролунав вибух позаду них, від якого всі військовослужбовці, включаючи головного сержанта ОСОБА_4 , отримали осколкові поранення. Приблизно о 15 год. 20 хв. ворожа міна влучила в бліндаж, зазначені вище солдати отримали поранення, а солдат ОСОБА_9 перебував без ознак життя, який помер від отриманих осколкових та кульових поранень. Через деякий час противник з дрона скинув гранату (ВОГ) у траншею, де перебували солдати: ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , молодший сержант ОСОБА_11 та головний сержант ОСОБА_4 , від якого вони отримали ще поранення.

Приблизно о 20 год. 00 хв. на допомогу підійшли військовослужбовці 5 ПР та БСП «Донбас», зв`язався бій з противником і ворог здійснив мінометний обстріл по позиції. Військовослужбовці 5 ПР та БСП «Донбас» допомогли вивезти поранених з позиції. Під час евакуації було виявлено, що головний сержант ОСОБА_4 не подає ознак життя, бо отримав множинні осколкові поранення. Можливості евакуювати тіло загиблого головного сержанта ОСОБА_4 та тіло загиблого ОСОБА_9 не було, у зв`язку з щільним вогнем противника та евакуацією великої кількості поранених військовослужбовців. На даний час тіло загиблого головного сержанта ОСОБА_4 знаходиться на північно-західній околиці АДРЕСА_1 та евакуювати його немає можливості, так як дана територія перебуває під окупацією.

За даними свідків було встановлено приблизні координати місцезнаходження тіл загиблих військовослужбовців, у тому числі і головного сержанта ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_8).

Висновок комісії: нещасний випадок (зникнення безвісті) з головним сержантом ОСОБА_4 стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків. (копія наявна в матеріалах справи).

Також судом установлено, що факт смерті (загибелі) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на полі бою ІНФОРМАЦІЯ_2 підтверджується копіями фотознімків.

Статтею 3 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Указом Президента України №64/22 з 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який наразі його продовжено Законом України «Про правовий режим воєнного стану».

Правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається (стаття 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження різні справи, перелік юридичних фактів, який не є вичерпним, наведено у статті 315 ЦПК України.

Чинний ЦПК України визначає чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами ДРАЦСу може бути видано свідоцтво про смерть:

- встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України);

- встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої 315 ЦПК України);

- встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (статті 317 ЦПК України);

- оголошення фізичної особи померлою (статті 305, 309 ЦПК України).

Згідно частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до частини третьої статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала без вісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України (частина четверта статті 46 ЦК України).

За змістом статті 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина. Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто, констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті особи можливо, якщо суд па підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної факту смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим.

Тобто, особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи (правова презумпція).

Розглядаючи справу вказаної категорії, судам слід, окрім іншого, з`ясовувати, чи може відсутність особи умисною, тобто, чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності.

Схожий за змістом висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі №226/3053/18 та від 07 липня 2021 року у справі №390/1443/19.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Положеннями цієї статті, яка встановлює особливі вимоги до провадження у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначено коло осіб, яких закон наділяє правом на звернення до суду з такими заявами, а саме - родичів померлого або їх представників.

Вказівка процесуальної норми на суб`єкта, який вправі звернутись із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, свідчить про встановлення законодавцем обов`язкових до врахування обмежень у можливості звернення до суду з відповідною заявою.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29 січня 2020 року у справі №243/385/19ц (провадження № 61-6840св19).

Із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_4 звернулася його дружина ОСОБА_3 , а з апеляційною скаргою - син ОСОБА_4 - ОСОБА_1 , а отже як дружина ОСОБА_3 , так і син ОСОБА_1 , які є членами сім`ї ОСОБА_4 , відповідно до частини першої статті 317 ЦПК України наділені правом на звернення до суду із заявою про встановлення смерті.

ОСОБА_3 , звертаючись до суду із заявою про встановлення смерті ОСОБА_4 , посилалася на: повідомлення №137/22 від 29 листопада 2022 року начальником центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_3 ; довідку №1407 від 07 листопада 2022 року Металургійного-Довгинцівського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України, згідно яких ОСОБА_3 визнаний таким, що вважається зниклим безвісті з 02 листопада 2022 року, а також фотографії ОСОБА_4 .

Разом з тим, ОСОБА_1 , заперечуючи проти поданої заяви про встановлення факту смерті ОСОБА_4 , долучає до матеріалів справи лист Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими від 15 вересня 2023 року №222/КШ/2695, згідно якого повідомлено, що військовослужбовця ОСОБА_4 включено до «Реєстру оборонців України, які перебувають у полоні держави-агресора», держателем якого є державне підприємство «Український національний центр розбудови миру».

Інформація, наявна у реєстрах Національного інформаційного бюро, використовується Координаційним штабом для координації пошуку та звільнення полонених, а також в процесі перемовин щодо обмінів.

Поінформовано, що Координаційний штаб у межах повноважень за встановленим порядком вживає вичерпних заходів з метою якнайшвидшого звільнення усіх оборонців України, які перебувають у полоні держави-агресора.

Доказами, що підтверджують факт народження/смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути: пояснення заявників, свідків; письмові докази; речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи, висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про народження/смерть наказ командира військової частини про виключення із особового складу; скріншоти особистого листування; дані, отримані з відкритих джерел чи соціальних мереж, які доводять факт ведення бойових дій у конкретній місцевості у певний час; акти про настання смерті.

З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази (частина друга статті 294 ЦПК України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК України), допустимими (стаття 78 ЦПК України), достовірними (стаття 79 ЦПК України), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно приписів частини другої статті 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, зважаючи на те, що наявні у матеріалах справи письмові докази містять суперечності та протилежну інформацію щодо смерті ОСОБА_4 , що позбавляє суд зробити вірогідне припущення про смерть останнього ІНФОРМАЦІЯ_2 при виконанні бойового завдання позиції « ОСОБА_13 », яка розташувалась на північно-західній околиці АДРЕСА_1, Україна, де останній виконував обов`язки військової служби, пов`язані із захистом Батьківщини, колегія суддів, враховуючи вимоги закону щодо доказування, а також те, що судове рішення не може базуватись на припущеннях, доходить висновку про відмову у задоволенні заяви про встановлення факту смерті з огляду на її недоведеність та необґрунтованість.

Отже, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу суду.

Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені вище порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заяви про встановлення факту смерті.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_3 , заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту смерті особи - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник