Справа № 358/1008/22 Провадження № 2/358/206/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Романенко К.С.,

за участю секретаря судового засідання Шпак К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , яка є правонаступником ОСОБА_4 , про визнання часток у спільній сумісній власності, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивачів - адвокат Розум Олег Вікторович в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернувся 25 жовтня 2022 року до Богуславського районного суду Київської області із позовною заявою про визнання часток у спільній сумісній власності, в якій просять:

- визначити, що частка померлого ОСОБА_5 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становила 1/3;

- визначити, що частка ОСОБА_1 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становить 1/3;

- визначити, що частка ОСОБА_2 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становить 1/3;

- припинити право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

- судові витрати стягнути з відповідача.

Вимоги представник позивачів обґрунтовує тим, що під час першого шлюбу позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , у 2000 році позивачами та нині померлим ОСОБА_5 з державного житлового фонду на підставі рішення виконавчого комітету Богуславської міської ради від 16.08.2000 за №156/8 та свідоцтва про право власності на житло від 18.08.2000 за № НОМЕР_1 , було приватизовано у спільну сумісну власність однокімнатну квартиру загальною площею 33,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 . Після розірвання шлюбу поділ майна подружжя не здійснювався, а колишній чоловік ОСОБА_5 залишився проживати у вказаній квартирі за усної домовленості, що буде сплачувати комунальні послуги та утримувати житло у належному стані.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, у зв`язку з чим відкрилася спадщина на належну йому частку майна за законом. Спадкоємцем за законом першої черги на 1/3 частку померлого є відповідач ОСОБА_4 , яка спадщину прийняла, але свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса не отримала та належним чином спадкове майно не оформила. Позивачі зазначають, що така бездіяльність відповідача перешкоджає розпорядженню їх частками в спільному майні, оскільки їх частки не виділені у цифрових значеннях, а укласти договір поділу майна неможливо, оскільки права власності відповідач належним чином не зареєструвала, тому вони звернулася із даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 18 листопада 2022 року, позовну заяву було залишено без руху (т. 1, а.с. 38-39).

09 грудня 2022 року на адресу суду від представника позивачів надійшла заява про усунення недоліків та позовна заява з додатками (т. 1, а.с. 41-57).

Ухвалою судді Богуславського районного суду Київської області Романенко К.С. від 06 січня 2023 року справу було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (т. 1, а.с. 60).

21 лютого 2023 року суд своєю ухвалою залучив до участі в справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , про визнання часток у спільній сумісній власності, законного представника недієздатної ОСОБА_4 , опікуна - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1, а.с.114-115).

Законним представником недієздатної ОСОБА_4 , опікуном - ОСОБА_3 подано до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що відповідач позов визнає частково, а саме в частині визначення часток у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_4 по 1/3 кожному зі співвласників. Вимоги про припинення права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_4 та вимоги про стягнення судових витрат з ОСОБА_4 , не визнає, оскільки відсутні правові підстави для їх задоволення. Обґрунтовуючи, свої доводи представник посилається на те, що оскільки позивачі звернулися з позовом про визначення часток у спільному майні, а не про поділ майна між співвласниками, вважає, що вимога про припинення права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_4 є незаконною та безпідставною, так як в даному випадку відбувається перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову. Також, зауважує на безпідставності доводів позивачів, щодо зволікання відповідачкою з отриманням свідоцтва про право на спадщину на частку квартири належну померлому ОСОБА_5 . При цьому зазначає, що не мала можливості займатися оформленням спадкових прав, у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану та наявною загрозою для життя та здоров`я. За першої можливості звернулася до Богуславської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, та постановою державного нотаріуса №02-31/23 від 21.01.2003 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири АДРЕСА_4 , оскільки у правовстановлюючому документі на спадкове нерухоме майно не визначена частка померлого у праві спільної сумісно власності. На підставі отриманої постанови нотаріуса представник мала намір звернутися до суду з позовом про визначення часток у спільному сумісному майні та 28.01.2023 отримала позов з аналогічними вимогами від позивачів. Також, представник зауважила що самостійно займається утриманням квартири, сплачує комунальні послуги особисто, натомість позивачі фактично відмовилися взяти на себе тягар з утримання спільної квартири. Щодо стягнення з відповідачки ОСОБА_2 судових витрат понесених у зв`язку з розглядом справи, заперечила, та просила врахувати, що ОСОБА_2 є недієздатною та особою з і інвалідністю другої групи, а тому такі витрати не підлягають до стягнення з неї.

Представник позивачів ОСОБА_6 23 лютого 2023 року надіслав до суду відповідь на відзив, де заперечив той факт, що думка законного представника відповідача ОСОБА_3 , що після визначення часток відбудеться «перетворення» спільної сумісної власності на спільну часткову, але при цьому не припиниться право спільної сумісної власності є хибною, оскільки перетворення одного правового режиму в інший це лише процес після якого неминуче наступлять правові наслідки у вигляді припинення спільної сумісної власності та виникнення спільної часткової власності. Крім того, позовна вимога про припинення права спільної сумісної власності є похідною від основних позовних вимог, щодо визначення часток у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_4 по 1/3 кожному зі співвласників і тому її задоволення прямо залежить від задоволення основних позовних вимог. Та, як вбачається з відзиву законний представник відповідача визнає позовні вимоги щодо визначення часток у спільній сумісній власності по 1/3 кожному зі співвласників, а отже і похідна позовна вимога щодо припинення права спільної сумісної власності має бути задоволена, що передбачено вимогами ст.ст. 356-367 ЦК України. Враховуючи заперечення законного представника відповідача, щодо безпідставних звинувачень у зволіканні нею з отриманням свідоцтва про право на спадщину належну ОСОБА_4 , представник позивачів зазначає, що такі обставини знайшли своє підтвердження та підтверджуються копією постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій датованою - 21.01.2022 за №02-31/540, тобто рік після отримання зазначеної постанови законний представник зволікала з подачею позову до суду, що свідчить про неналежне виконання опікуном опікунських обов`язків. Щодо витрат на утримання спадкової квартири, зазначає, що таке не є предметом позову у даній справі та відповідно не підглядає з`ясуванню. Щодо звільнення відповідачки ОСОБА_4 , яка є недієздатною та особою з інвалідністю від стягнення судових витрат не заперечує. Враховуючи викладене, заявлені позивачами позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі.

04 квітня 2023 року представник відповідача - адвокат Новоселецька О.А. подала до суду заяву, в якій просить зупинити провадження по даній справі, до залучення до участі у справі правонаступника ОСОБА_4 , оскільки вона померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (том 1, а.с. 182-186).

05 квітня 2023 року провадження по даній справі було зупинено до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини можливими спадкоємцями на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 (том 1, а.с.188-189).

Ухвалою суду від 02 жовтня 2023 року провадження у справі поновлено та призначено підготовче судове засідання (том 1, а.с. 199).

07 листопада 2023 року на підставі ухвали суду до участі у справі залучено правонаступника відповідача ОСОБА_4 , а саме дочку - ОСОБА_3 , крім того, витребувано від державного нотаріуса Богуславської районної державної нотаріальної контори Ірини Чамати належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (том 2, а.с. 5, 6).

11 грудня 2023 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду по суті на 11 січня 2024 року, якого розгляд справи було відкладено на 05 лютого 2024 року, у зв`язку із зайнятістю головуючого в іншому провадженні.

Представник позивачів ОСОБА_6 в судове засідання 05.02.2024 не з`явився, проте надіслав клопотання, згідно якого позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, також просив розглядати справу без його участі та без участі позивачів.

Представник відповідача ОСОБА_7 в судове засідання 05.02.2024 не з`явилася, однак надіслала до суду заяву про проведення судового засідання без її участі та без участі відповідачки. При цьому зазначила, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнають частково, а саме в частині визначення часток у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_4 по 1/3 кожному зі співвласників. Просила відмовити в задоволенні позову в частині позовних вимог про припинення права спільної сумісної власності на вказану квартиру та стягнення судових витрат з відповідачки. Разом з тим, зазначила, що заперечення щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідачка не погоджується, наведені у поданому відзиві на позовну заяву.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 18 серпня 2000 року, яке видане виконавчим комітетом Богуславської міської ради на підставі рішення №156/8 від 16.08.2000, квартира АДРЕСА_5 , належить на праві приватної спільної власності - ОСОБА_5 та членам його сім`ї: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Розміри часток у праві власності на нерухоме майно, що належать кожному із співвласників даної квартири не визначено (т. 1, а.с.25, 26).

Факт реєстрації права приватної власності на квартиру АДРЕСА_5 , підтверджується копією Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №269894095 від 10.08.2021 та №270706422 від 16.08.2021 (т. 1, а.с.31,32).

Згідно інформаційної довідки КП КОР «Південне БТІ» №2285 від 30.07.2021 станом до 01.01.2013 право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 18.08.2000, виданого Виконавчим комітетом Богуславської міської ради (книга №29, реєстровий № 4033) (т. 1, а.с. 57).

Згідно дублікату технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_5 , яка розташована на першому поверсі двоповерхового будинку та складається з одної житлової кімнати, загальна площа квартири становить 33,5 кв.м., житлова площа - 18,7 кв.м., у тому числі: 1-а кімната 18,7 кв.м., кухня площею 8,1 кв.м., ванна кімната площею 2,5 кв.м., коридор площею 4,2 кв.м., висота приміщень 2,50 кв.м. (т. 1, а.с. 54-56).

Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 виданого 14.07.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану Богуславського районного управління юстиції Київської області шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 розірваний 17 лютого 2006 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 19 (т. 1, а.с.24).

Позивачі та відповідачка були зареєстрованими та проживали у спільній квартирі разом, що не заперечується сторонами та підтверджується копіями довідок про зняття з реєстрації місця проживання № 06-26/1188 від 28.09.2021 та № 06-26/1185 від 28.09.2021 (т. 1, а.с.19, 22).

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_5 (чоловік та батько позивачів), у зв`язку із чим після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, яка складається з частки у квартирі АДРЕСА_1 . За життя спадкодавець ОСОБА_5 розпорядження щодо майна, яке становить спадкову масу не залишив.

Позивачка та дочка спадкодавця - ОСОБА_2 у відповідності до ст.ст.1223 ч. 2, 1261 ЦК України є спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть спадкодавця та матеріалами справи (т. 1, а.с 27).

ОСОБА_2 звернулася до державного нотаріуса Богуславської державної нотаріальної Полковнікової Т.А. із заявою про відмову від спадкування належної її частки майна спадкодавця - ОСОБА_5 , оформивши 28.09.2021 відповідну заяву посвідчену першим секретарем з консульських питань Посольства України в Естонській Республіці Швець Н.М., що підтверджується копією відповідної заяви (т. 1, а.с 28).

Іншим спадкоємцем першої черги за законом на 1/3 частку померлого є відповідач та мати спадкодавця - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (правонаступником якої є її дочка - ОСОБА_3 ).

Із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого повторно 28 березня 2023 року Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 651 вбачається, що відповідач по справі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Біла Церква, Київської області (т. 1, а.с. 184).

За життя ОСОБА_4 спадщину після смерті сина та спадкодавця - ОСОБА_5 прийняла, оскільки після відкриття спадщини протягом шести місяців подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, та свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса не отримала і належним чином спадкове майно не оформила, оскільки у правовстановлюючому документі на спадкове нерухоме майно не визначена частка померлого у праві спільної сумісної власності, що підтверджується постановою державного нотаріуса Богуславської районної державної нотаріальної контори Полковнікової Т.А. № 02-31/540 від 21.01.2022 (т. 1, а.с 125).

При дослідженні копії спадкової справи № 105/2023 наданої суду на виконання ухвали суду від 02.10.2023, встановлено, що після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , до державного нотаріуса Богуславської державної нотаріальної контори Ірини Чамати із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину звернулася дочка померлої ОСОБА_3 . Інший спадкоємець за законом син ОСОБА_4 ОСОБА_8 звернувся із заявою про відмову від спадщини до приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області. Інших спадкоємців за законом на майна померлої ОСОБА_4 немає (т. 1, а.с. 204, 218).

Позивачі зазначають, що між сторонами, як співвласниками цього майна виникають спори з приводу розпорядження своїми частками у спільному сумісному майні, оскільки вони не виділені у цифрових значеннях, а укласти договір поділу майна неможливо, оскільки права власності відповідач та її правонаступник належним чином не зареєстрували, тому просять визначити, що їх частки в праві спільної сумісної власності на спірну квартиру становлять по 1/3 та відповідно просять припинити право спільної сумісної власності.

Так, спір між сторонами виник з приводу реалізації ними права спільної сумісної власності щодо об`єкта нерухомого майна: житлової квартири АДРЕСА_1 .

Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним, згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Зміст ст. 316-319 ЦК України полягає в тому, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Статтею 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

При цьому, якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між співвласниками відповідно до їхніх часток, суд визнає їх ідеальні частки в цьому майні без його реального поділу та залишає майно в їхній спільній частковій власності.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Відповідно до ч. ч. 1 та 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Згідно ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Частинами 1, 2 ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Частинами 1, 2 ст. 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно з ч.1 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч.3 ст.372 ЦК України).

Статтею 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Так, при оформленні та видачі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 18 серпня 2000 року, яке видане виконавчим комітетом Богуславської міської ради на підставі рішення №156/8 від 16.08.2000 на ім`я ОСОБА_5 та членів його сім`ї: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не було визначено частки у праві спільної сумісної власності за кожним окремо, тобто житлова квартира АДРЕСА_1 належала визначеним особам на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», суди, розглядаючи позови пов`язані із спільною власністю громадян, повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власність є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (стаття 16 Закону України «Про власність», стаття 22 КпШС України); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське господарство), якщо письмовою угодою відповідно між членами сім`ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власність (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 1 ст. 17 Закону України «Про власність»); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім`ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності.

Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі її зі спільного майна, звернення стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами КпШС України. За відсутності доказів про те, що участь когось із учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою, частки визначаються рівними.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення.

Згідно з ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи питання, щодо позовних вимог про визначення часток, суд враховує положення вказаних вище норм законодавства про рівність часток, визнання відповідачем позовних вимог, а також ту обставину, що жодних інших домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, жодних доказів щодо домовленостей про інший розмір часток суду не представлено.

Згідно ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася в 1997 відповідно до Закону України від 17.07.1997 закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти дії щодо свого майна будь-які угоди, відповідно за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

З огляду на викладене, надаючи оцінку аргументам сторін, суд вважає, аргументи представника позивачів належним чином обґрунтованими та мотивованими, а тому суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Водночас заперечення представником відповідача частини позовних вимог, щодо припинення права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 та стягнення судових витрат з відповідача ґрунтуються лише на припущенням, а будь-яких доказів на підтвердження таких обставин в розумінні положень ст.ст. 355-357 ЦПК України суду не надано.

Долучені відповідачем до матеріалів справи квитанції про оплату комунальних послуг (а.с.127-157) підтверджують лише належне виконання нею обов`язку щодо сплати наданих комунальних послуг.

При цьому незгода відповідача з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові.

Враховуючи викладене, встановивши фактичні обставини у справі, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Враховуючи встановлені обставини у справі та їх правове регулювання, з огляду на те, що позивачі просять здійснити підтвердження розміру часток у праві спільної сумісної власності сторін на спірну квартиру, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову у спосіб визначення частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності, а не виділу чи поділу, і такий спосіб, з огляду на положення ст. 16 ЦК України, за обставин цієї справи є належним та ефективним.

Вказаний висновок узгоджується з правовим висновком, який міститься в постанові Верховного Суду від 21.09.2022 року у справі № 463/7631/19.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів про визначення розміру часток майна у спільній сумісній власності на квартиру та припинити права спільної сумісної власності на квартиру, підлягають задоволенню, а саме визначити, що розміри часток співвласників: померлого ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та померлої ОСОБА_2 , у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_5 відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18 серпня 2000 року, кожного з них становили по 1/3 (одній третій) частці і припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вказану квартиру.

Щодо судових витрат суд зазначає наступне.

За приписами ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом було встановлено, що при зверненні до суду позивачами був сплачений збір в сумі 2 977,20 грн. (кожним з позивачів було сплачено судовий збір у розмірі 1 488,60 грн.) в підтвердження чого додано платіжні документ відповідного змісту (т. 1, а.с. 6, 7).

Також, як вбачається з матеріалів справи вимога позивачів про стягнення з відповідачки судових витрат понесених у зв`язку з розглядом справи, стороною відповідача не визнається. У відзиві на позов просили врахувати, що ОСОБА_2 є недієздатною та особою з і інвалідністю другої групи, а тому такі витрати не підлягають до стягнення.

У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Відтак, у відповідності до вимог чинного законодавства пільги про звільнення від сплати судового збору поширююся саме на законного представника недієздатної особи з інвалідністю.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи 07 листопада 2023 року на підставі ухвали суду, ОСОБА_3 , яка є правонаступником ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 набула статус відповідача по даній справі.

Крім того, заперечуючи вимогу про стягнення судових витрат з відповідача ОСОБА_3 стороною відповідача суду не наведено обґрунтованих доводів і не надано належних доказів на підтвердження звільнення її від сплати судового збору у встановленому законом порядку.

Відтак, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позовні вимоги позивачів задоволено в повному обсязі, а тому у порядку ст. 141 ЦПК України, суд має підстави стягнути із відповідача ОСОБА_3 на користь позивачів понесені ними судові витрати по оплаті судового збору, відтак з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачів слід стягнути судовий збір за подачу позову у розмірі 2 977,20 гривень.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 15, 16, 316-119, 321, 355-367, 368-372, 383, Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 77, 78, 81, 133, 141, 263-265, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Визначити, що розмір частки померлого ОСОБА_5 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_5 , належної йому на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 18 серпня 2000 року, яке видане виконавчим комітетом Богуславської міської ради на підставі рішення №156/8 від 16.08.2000, на день його смерті становив 1/3 (одну третю) частки.

Визначити, що розмір частки ОСОБА_1 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_5 , належної їй на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 18 серпня 2000 року, яке видане виконавчим комітетом Богуславської міської ради на підставі рішення №156/8 від 16.08.2000, становить 1/3 (одну третю) частки.

Визначити, що розмір частки ОСОБА_2 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_5 , належної їй на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 18 серпня 2000 року, яке видане виконавчим комітетом Богуславської міської ради на підставі рішення №156/8 від 16.08.2000, становить 1/3 (одну третю) частки.

Право спільної сумісної власності ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на квартиру АДРЕСА_5 , припинити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_5 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_6 судовий збір в розмірі 1 488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) грн. 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 на користь та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_6 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_6 судовий збір в розмірі 1 488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) грн. 60 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: суддя К. С. Романенко