Справа № 234/376/22
Провадження № 2/202/1611/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

24 січня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Мачуського О.М.

за участю секретаря судового засідання Карасьової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпра цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

14 січня 2022 року на адресу Краматорського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . За вказаною адресою, окрім позивача, з 2007 року зареєстрований її син ОСОБА_2 , який у січні 2019 року забрав свої речі, документи та пішов жити до батька за іншою адресою. Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає. Водночас, позивач має намір оформити субсидію на квартиру, однак прописаний в ній відповідач, який фактично не мешкає у житлі, позбавляє її такої можливості.

Враховуючи зазначене, позивач просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Краматорського міського суду Донецької області від 09 лютого 2022 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. Судове рішення за результатом розгляду справи не прийнято.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX зі змінами, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан.

Згідно з позицією Ради суддів України, викладеній у рішенні від 05.03.2023 року та на засіданні 17.08.2023 року, судові справи, які станом на день видання Верховним Судом розпорядження від 15.03.2022 року за № 8/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (Краматорський міський суд Донецької області)» перебували в провадженні Краматорського міського суду Донецької області, підсудні Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2023 року, для розгляду цивільної справи № 234/376/22, визначено суддю Мачуського О.М.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 10 листопада 2023 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні до суду не подавались.

Правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України щодо подачі відзиву на позовну заяву, відповідач не скористалась.

Позивач у судове засідання не з`явилась, натомість в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 про розгляд справи без її участі, в якій позивач зазначила, що просить задовольнити позовні вимоги та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру, виданого 27.10.2005 року на підставі Рішення Виконавчого комітету Краматорської міської Ради від 20.10.2005 року № 450, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9157584, право власності ОСОБА_1 на вказане нерухоме майно зареєстровано 05.12.2005 року, номер запису 4399-к, в книзі 22.

Відповідно до матеріалів справи, син позивача - відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Актом про не проживання, що складений сусідами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та 21.12.2021 року затверджений головою Житлово-будівельного кооперативу «Космос-19», засвідчено, що відповідач ОСОБА_2 з 01 січня 2019 року по теперішній час не проживає в квартирі АДРЕСА_1 .

Отже, у вказаній квартирі відповідач ОСОБА_2 , зареєстрований, але не мешкає.

При цьому, позивач вказує, що відповідач не оплачує комунальні послуги та не несе інших витрат по утриманню житлового будинку, а реєстрація відповідача порушує права позивача та її законні інтереси як власника, оскільки вона не може в повній мірі розпоряджатися своїм майном. Дані обставин в ході розгляду справи по суті відповідачем не оспорювались та спростовані не буди.

13 листопада 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради про зняття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Цього ж дня, начальником відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорськї міської ради Давискибою О.М., позивачу відмовлено у знятті зареєстрованого місця проживання (перебування), на підставі ст. 12 ЗУ №1871-ХІ.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Положеннями частини 1 статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Приписами статті 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.

Відповідно до правової позиції, Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, у подібних у спірних правовідносинах, взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї регулюються положеннями статей 405 ЦК України, статей 64, 150, 156 ЖК УРСР регулюють.

Згідно положень ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку, належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік) наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника можуть бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно поживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч. ч. 1,4 ст. 156, ст. 64 ЖК України).

Відповідно до положень статті 405 ЦК України,члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїй майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту його порушених прав.

Аналізуючи отримані по справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідач не проживає за місцем реєстрації понад строки, встановлені ст. 45 ЦК України, не несе витрат по утриманню житла. При цьому, доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідача у жилому приміщенні понад зазначені строки та доказів на вчинення йому перешкод у користуванні квартирою, суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки під час судового розгляду справи, достовірно встановлено, що відповідач тривалий час, а саме з січня 2019 року не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальні послуги та не несе будь-яких витрат на утримання квартири, а перешкоди у користуванні даним житлом відповідачу не чиняться, суд доходить висновку про відсутність підстав для збереження за ОСОБА_2 цього житлового приміщення.

За таких обставин, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного доказу, зокрема належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, судом встановлено, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли свого підтвердження доказами, що наявні в матеріалах справи, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 133 ПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За звернення до суду з даною позовною заявою, ОСОБА_1 були понесені витрати з оплати судового збору в сумі 908,00 гривень.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки позов підлягає задоволенню, у відповідності до ст. 141 КПК України, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 908,00 гривень.

Керуючись ст. ст. 71, 72, 107 ЖК України, ст. ст. 4, 10, 12, 13, 76-82, 141, 258-259, 263, 264-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати з оплати судового збору у розмірі 908,00 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М. Мачуський