ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року

м. Київ

справа № 640/15485/19

провадження № 61-11736св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Коваля Андрія Миколайовича на постанову Полтавського апеляційного суду від 06 липня

2023 рокуу складі колегії суддів: Дряниці Ю. В., Пилипчук Л. І., Триголова В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

1. У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп» (далі - ТОВ «Фінанс Проперті Групп») про визнання договору відступлення прав за кредитним договором недійсним та скасування рішення державного реєстратора.

2. Позовна заява мотивована тим, що 03 серпня 2005 року між АТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №88, за умовами якого кредитор надав боржнику грошові кошти в розмірі 210 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення - 03 серпня 2015 року.

3. У 2015 році банк звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за вказаним кредитним договором. В процесі розгляду справи до суду звернулась ОСОБА_2 із заявою про заміну сторони у справі, оскільки вважала, що вона є новим кредитором у зобов`язанні, оскільки між нею та ТОВ «Фінанс проперті груп» було укладено договір про відступлення права вимоги №б/н від 02 серпня 2018 року.

4. Вважає, що договір №б/н від 02 серпня 2018 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Фінанс Проперті Групп», на момент укладення не відповідав вимогам ЦК України, оскільки за його умовами відповідач, як фізична особа, є кредитором у кредитному договорі, що передбачає порядок виконання зобов`язань в іноземній валюті, що суперечить чинному законодавству України. З огляду на це, до ОСОБА_2 не можуть перейти права кредитора у кредитному договорі №88 від 03 серпня 2005 року, оскільки остання не є спеціальним суб`єктом, який визначений статтею 1054 ЦК України, як кредитор.

5. Крім того, ОСОБА_2 фінансувала ТОВ «Фінанс Проперті Групп», надавши грошові кошти за відступлення їй права грошової вимоги, що є факторинговою операцією, якою фізичні особи займатись не мають права.

6. Вважає, що укладений 02 серпня 2018 року договір відступлення права вимоги за кредитним договором між ТОВ «Фінанс Проперті Групп» та

ОСОБА_2 є договором факторингу та таким, що не відповідає вимогам статей 203 та 215 ЦК України, а тому є недійсним з моменту укладення.

7. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просила суд визнати договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором №88 від 03 серпня 2005 року недійсним та скасувати рішення державного реєстратора Дунаєвої О. В., індексний номер: 46703838 від 02 травня 2019 року про набуття ОСОБА_2 права власності на предмет Іпотеки на підставі договору про відступлення права вимоги за кредитним договором №88 від 03 серпня 2005 року та договором іпотеки від 04 серпня 2005 року, серія та номер: 1279.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

8. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги за кредитним договором від 02 серпня 2018 року, укладений між ТОВ «Фінанс Проперті Групп» та ОСОБА_2 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

9. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що якщо попередній кредитор (банк) не перебуває у процедурі ліквідації, фізична особа не може бути стороною договору про переуступку права вимоги за кредитним договором. Суд врахував, що ПАТ «ВіЕйБі Банк» перебуває у процесу ліквідації, тому відступлення права вимоги ТОВ «Фінанс Проперті Групп», в тому числі за кредитним договором №88 від 03 серпня 2005 року, укладеного між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_1 , та Іпотечним договором від 04 серпня 2005 року, є правомірним. Протематеріали справи не містять доказів перебування попереднього кредитора ТОВ «Фінанс Проперті Групп» у процедурі ліквідації. Таким чином, суд дійшов висновку, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа.

10. Також, враховуючи, що відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»у разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав, а тому суд першої інстанції відмовив у позові в частині вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Дунаєвої О. В. про набуття ОСОБА_2 права власності на предмет іпотеки на підставі договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором №88 від 03 серпня 2005 року та договору іпотеки від 04 серпня 2005 року, серія та номер:1279.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

11. Постановою Полтавського апеляційного суду від 06 липня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задоволено. Рішення Київського районного суду міста Харкова від 26 листопада 2021 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

12. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що як первісне, так і наступне відступлення права вимоги за кредитним та забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансової установи за обставин, коли первісний кредитор (банк) відчужує активи у процедурі ліквідації та позбавлений банківської ліцензії.

13. Оскільки договір про відступлення прав вимоги, укладений із ТОВ «Фінанс Проперті Групп», не є договором факторингу, а стороною цього договору могла виступати будь-яка особа, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову,

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

14. У серпні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Коваля А. М. на постанову Полтавського апеляційного суду від 06 липня 2023 року.

15. Ухвалою Верховного Суду від 11 серпня 2023 рокувідкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

16. Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2023 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

17. У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Коваль А. М., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

18. Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16, від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

19. Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував, що ОСОБА_2 купила майнові права не у процедурі ліквідації банку, не на конкурсних засадах і це був актив не банку, який ліквідується, а фінансової установи - ТОВ «Фінанс Проперті Групп».

20. Також суд не звернув увагу на доводи позивача, що ТОВ «Фінанс Проперті Групп» уступив ОСОБА_2 грошові вимоги до ОСОБА_1 в сумі 5 463 349,53 грн в обмін на грошові кошти в сумі 1 865 206,22 грн, тобто фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи (боржника), що є основною ознакою договору факторингу. Отже спірний договір відступлення права вимоги містить умови, притаманні договору факторингу.

21. З укладанням договору про відступлення права вимоги у договорах (кредитних, іпотеки) відбулася заміна кредитодавця - ТОВ «Фінанс Проперті Групп», який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу ОСОБА_2 , яка у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, у тому числі у формі факторингу, оскільки такі надаються лише або спеціальними установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.

22. Вважає, що оспорюваний правочин суперечить приписам цивільного законодавства України щодо суб`єктного складу договору факторингу, а тому він підлягає визнанню недійсним.

23. У жовтні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Коваль А. М. подав до суду клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв`язку із неоднаковим застосуванням та невизначеністю у застосуванні правових позицій, які викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16, постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №465/646/11, постанові від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 та у постановах Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року у справі №638/18879/18 та від 08 лютого 2023 року у справі №761/11546/21.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

24. У листопаді 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Мазепа Г. Б. подав до Верховного Суду правову позицію по справі, яка фактично за змістом є відзивом на касаційну скаргу, в якому зазначав, що доводи касаційної скарги є безпідставними й необґрунтованими, апеляційний суд дійшов правильних висновків стосовно відсутності підстав для віднесення спірного договору до договору факторингу, що повністю відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду.

25. Також у листопаді 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат

Мазепа Г. Б. подав до Верховного Суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

26. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 03 серпня 2005 року між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 210 000,00 доларів США, терміном користування до 03 серпня 2015 року.

27. Згодом додатковим договором №6 до кредитного договору № 88

від 03 серпня 2005 року сторони продовжили строк повернення кредитних коштів до 03 серпня 2025 року.

28. В забезпечення виконання умов кредитного договору в іпотеку банку відповідно до договору іпотеки від 04 серпня 2005 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом ХНОХО Колядою Т. Г., реєстраційний № 1274, передано нерухоме майно, а саме: нежитлова будівля, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з усіма його приладдями, яке належить

ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО 04 серпня 2005 року, реєстраційний №1274, зареєстрованого в реєстрі правочинів за №751991, згідно із витягом з Державного реєстру правочинів, виданого Колядою Т. Г. приватним нотаріусом ХМНО за №1311509 від 04 серпня 2005 року.

29. У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором у вересні 2015 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся до суду з позовом про стягнення з неї заборгованості.

30. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2018 року залучено ОСОБА_2 до участі у справі № 643/15382/15-ц як правонаступника позивача ПАТ «ВіЕйБі Банк».

31. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2019 року у справі № 643/15382/15-ц, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

32. Також судами установлено, що 01 серпня 2018 року між ПАТ «ВіЕйБІ Банк» та ТОВ «Фінанс Проперті Групп» відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених Протоколом електронних торгів №UA-EA-2018-05-22-000306-b від 09 липня 2018 року, було укладено договір про відступлення прав вимоги, згідно з яким банк відступив товариству свої права вимоги у тому числі і до ОСОБА_1 .

33. Тобто договір було укладено на підставі електронних торгів з продажу активів банку, що ліквідується.

34. 02 серпня 2018 року між ТОВ «Фінанс Проперті Групп» та ОСОБА_2 було укладено договір про відступлення права вимоги №б/н, в тому числі за кредитним договором №88 від 03 серпня 2005 року, укладеним між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_1 , та Іпотечним договором

від 04 серпня 2005 року.

35. Згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Дунаєвої О. В. від 02 травня 2019 року ОСОБА_2 набула права власності на предмет іпотеки на підставі договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором №88 від 03 серпня 2005 року та договору іпотеки

від 04 серпня 2005 року, серія та номер: 1279.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

36. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.

37. Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

38. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

39. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

40. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

41. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

42. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

43. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

44. Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду відповідає.

45. Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

46. Отже, виходячи зі змісту статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

47. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

48. Згідно зі статтею 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

49. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

50. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 516 ЦК України).

51. Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

52. Відповідно до статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

53. При вирішенні позову про визнання недійсним договору враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося (постанова Верховного Суду від 27 травня

2021 року у справі № 910/8072/20).

54. Верховний Суд відхиляє посилання заявника про те, що оспорюваний договір про відступлення прав вимоги за своєю правовою природою є договором факторингу, виходячи із наступного.

55. Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначених договором, у якому виникло таке зобов`язання.

56. Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, але й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови.

57. Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу.

58. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня

2021 року у справі № 906/1174/18, провадження № 12-1гс21).

59. Суб`єктний склад правочинів з відступлення права вимоги законом не обмежений, на відміну від договорів факторингу, однією зі сторін якого обов`язково має бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16).

60. Судами встановлено, що 01 серпня 2018 року між ПАТ «ВіЕйБІ Банк» та ТОВ «Фінанс Проперті Групп» відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених Протоколом електронних торгів №UA-EA-2018-05-22-000306-b

від 09 липня 2018 року, було укладено договір про відступлення прав вимоги, згідно з яким банк відступив товариству свої права вимоги у тому числі і до ОСОБА_1 .

61. Тобто договір було укладено на підставі електронних торгів з продажу активів банку, що ліквідується.

62. Таким чином, оскільки за результатами електронних торгів з продажу активів банку, що ліквідується, ТОВ «Фінанс Проперті Групп» набуло право вимоги до позичальника, іпотекодавця і не набуло права здійснювати фінансові операції відносно боржника, тому і відчужувати ТОВ «Фінанс Проперті Групп» могло лише право вимоги, яке ОСОБА_2 набула на підставі оспорюваного позивачем договору.

63. Слід зазначити, що сторони договору купівлі-продажу майнових прав у процедурі ліквідації банку фактично уклали договір купівлі-продажу права вимоги, сторонами якої можуть бути будь-які фізичні або юридичні особи.

64. Положення нормативно-правових актів, які регулюють процедуру ліквідації банку, допускають продаж на конкурсних засадах майна банку, що перебуває у стадії виведення з ринку (ліквідації), шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та за договорами забезпечення виконання зобов`язання будь-яким суб`єктам правовідносин, зокрема і без статусу банку або іншої фінансової установи (постанова Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 640/14873/19).

65. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19-ц (провадження № 14-181цс20) зазначила, що продаж і відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання у процедурі ліквідації банку може відбутися на конкурсних засадах на користь будь-якої особи.

66. Окрім того, Верховний Суд у постановах від 25 січня 2023 року у справі

№ 638/18879/18 (провадження № 61-11179св22) та від 08 лютого 2023 року у справі № 761/11546/21 (провадження № 61-4261св22) зазначив, що як первісне, так і наступне відступлення права вимоги за кредитним та забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансової установи за обставин, коли первісний кредитор (банк) відчужує активи у процедурі ліквідації та позбавлений банківської ліцензії.

67. З огляду на вказане доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_2 купила майнові права не у процедурі ліквідації банку та не на конкурсних засадах і це не був актив банку, який ліквідується, а фінансової установи - ТОВ «Фінанс Проперті Групп», висновків апеляційного суду не спростовують.

68. З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки договір про відступлення прав вимоги б/н від 02 серпня 2018 року не є договором факторингу, а стороною цього договору могла виступати будь-яка особа.

69. Висновки апеляційного суду не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16, від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11.

70. Іншідоводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

71. Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального прав.

72. Колегія суддів вважає, що постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому її відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Щодо клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду

73. У жовтні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Коваль А. М. подав до суду клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв`язку із неоднаковим застосуванням та невизначеністю у застосуванні правових позицій, які викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16, постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №465/646/11, постанові від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 та у постановах Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року у справі №638/18879/18 та від 08 лютого 2023 року у справі №761/11546/21.

74. Колегія суддів Верховного Суду не знаходить правових підстав для задоволення вказаного клопотання.

75. Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палатиабо Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи (частина перша статті 404 ЦПК України).

76. Частиною п`ятою статті 403 ЦПК України передбачено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку,що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

77. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 30 жовтня

2018 року у справі № 757/172/16-ц (провадження № 14-475цс18), виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права.

78. Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки заявникомне наведено мотивів та аргументів для такої передачі, наведені заявником обґрунтування у розумінні положень частини п`ятої статті 403 ЦПК України не є тими обставинами, що містять виключну правову проблему і необхідність забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, а тому у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідно відмовити.

79. При цьому судова практика з указаного процесуального питання сталата сформована, що підтверджується, у тому числі, постановами Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 638/18879/18 (провадження № 61-11179св22) та від 08 лютого 2023 року у справі № 761/11546/21 (провадження № 61-4261св22).

80. Крім того, Верховний Суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2023 року в справі № 206/4841/20 (провадження

№ 14-55цс22) не вбачала підстав для відступу від висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18) та від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) шляхом його конкретизації.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Коваля Андрія Миколайовича про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.

2. Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Коваля Андрія Миколайовича залишити без задоволення.

3. Постанову Полтавського апеляційного суду від 06 липня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович