Провадження №: 2/336/1216/2024
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

15 січня 2024 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м.Запоріжжя Петренко Л.В., розглянувши матеріали справи №336/279/24 (номер провадження 2/336/1216/24) за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних за несвоєчасне відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, -

встановив:

10 січня 2024 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних за несвоєчасне відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, в якій просить стягнути з відповідача на його користь 18240,01 грн. інфляційних витрат за несвоєчасне відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, згідно з вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 24.01.2022 року по кримінальній справі №336/3094/17 пр.1-кп/336/192/22 та три процента річних в розмірі 3833,34 грн. за несвоєчасне відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, згідно з вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 24.01.2022 року по кримінальній справі №336/3094/17 пр.1-кп/336/192/22.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено та передано судді Петренко Л.В.

Дослідивши позовну заяву з додатками, суддя вважає, що подана позовна заява не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому згідно зі ст.185 ЦПК України, її належить залишити без руху, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч.1, 2 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

В позовній заяві представник позивача посилається на п.6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як на піідставу для звільнення від сплати судового збору. До позову не додано квитанції про сплату судового збору. Клопотання про звільнення від сплати судового збору також не надано.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до частини 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пункту 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вказані правові норми підлягають застосуванню щодо позовів про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті її заподіяння, за які відповідач несе цивільну відповідальність згідно із законом. Отже, цивільні позивачі у кримінальних провадженнях звільняються від сплати судового збору за подання позовів про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення.

З позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційні витрати в розмірі 18240,01 грн. та три процента річних в розмірі 3833,34 грн., за несвоєчасне відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, згідно з вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 24.01.2022 року по кримінальній справі №336/3094/17 пр.1-кп/336/192/22, посилаючись на ст. 625 ЦК України.

Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 6 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, не поширюється на позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, оскільки не входять до структури відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, так як вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 24.01.2022 року питання щодо цивільного позову про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням розглянуто, та стягнуто з відповідача на користь позивача 18254,00 грн.

Таким чином, за подання до суду позову майнового характеру, а саме про стягнення інфляційних витрат в розмірі 18240,01 грн. та три процента річних в розмірі 3833,34 грн., позивачу необхідно сплатити судовий збір.

Відповідно до частин першої, третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

В даному випадку відсутні підстави для звільнення позивача від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних за несвоєчасне відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням.

Позивачем не додано до позову документ, що підтверджує сплату судового збору.

Позовна заява оплачується судовим збором за ставками, встановленими законодавством про судовий збір.

Відповідно до частини 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI, за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Судовий збір як складова судових витрат виконує компенсаційну, превентивну і соціальну функції.

Обов`язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір - це процесуальний обов`язок, визначений нормами процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір».

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2024 року 3028,00 грн.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» ставка судового збору за подачу фізичною особою позовної заяви майнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1211,20 гривень.

За вимогу про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних за несвоєчасне відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням позивачем судовий збір не сплачено та не додано підтверджуючого документу, а тому позивачу необхідно сплатити судовий збір за вимогу майнового характеру у розмірі 1211,20 грн. або вказати інші підстави для звільнення від сплати судового збору та підтвердити належними доказами.

Відповідно до п. 5, 6, 8, ч.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Враховуючи, вимоги процесуального законодавства позивач зобов`язаний подати усі докази по справі разом із позовною заявою. Процесуальним законодавством встановлено чіткі рамки подачі доказів до суду, після чого суд не вправі приймати подані докази, оскільки буде порушено вимоги принципу змагальності.

Аналогічна позиція вказана у постанові Верховного суду від 16.07.2020 по справі № 908/2828/19 (№ в ЄДРСР 90565972); від 18.06.2020 по справі № 909/965/16 (№ в ЄДРСР 89910851); від 07.05.2020 по справі № 922/3059/16 (№ в ЄДРСР 89318804); від 09.04.2020 по справі № 10/Б-743 (№ в ЄДРСР 88868235) відповідно до якої «Системний аналіз статей 80, 269 ГПК свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи (у цьому випадку - позивача) (висновок викладений в постановах Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 913/317/18 та від 22.05.2019 у справі № 5011-15/10488-2012)».

Також у постанові ВС від 16.12.2020 по справі № 332/3299/13-ц (№ в ЄДРСР 93794835) вказано, що: «Відповідно до вимог статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Так, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи (у цьому випадку - позивача)».У постанові ВС від 12.01.2021 по справі № 753/9240/18 (№ в ЄДРСР 94151239) суд зазначив, що: «При цьому процесуальним обов`язком позивача є подання доказів разом з поданням позовної заяви (частина друга статті 83 ЦПК України), а в силу положень частини восьмої статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Таким чином, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи (у цьому випадку - позивача). Однак, наявності таких об`єктивних обставин позивачем не наведено, а судом не встановлено».

Згідно висновку ВС від 20.10.2020 по справі № 756/671/19 (№ в ЄДРСР 92335060), «Відповідно до частини восьмої статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Позивач у позовній заяві зазначив, що відповідач, який є боржником, згідно вироку суду, прострочив виконання грошового забезпечення, а тому на вимогу позивача зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, за весь час прострочення, та посилається ст..625 ЦК України, формулу та надає розрахунок інфляційних витрат починаючи з 12.12.2016 року по 30.11.2023 року.

Так, відповідно до позовної заяви та доданих до неї доказів, вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 24.01.2022 року по кримінальній справі №336/3094/17 пр.1-кп/336/192/2022 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та на користь позивача з відповідача стягнуто 18254,00 грн.

26.08.2022 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південного-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу №336/3094/17, виданому Шевченківським районним судом м.Запоріжжя щодо стягнення з відповідача на користь позивача 18254,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням.

Позивач зазначає, що 21.12.2023 року та 22.12.2023 року на його особисту банківську карту були зараховані кошти в розмірі 591,16 грн. та 591,16 грн., в рахунок погашення боргу.

Як, зазначає позивач, згідно вироку суду відповідач є боржником та прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому на його вимогу зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценті річних від простроченої суми, за весь час прострочення.

Відповідно до розрахунку інфляційних витрат, який долучений позивачем до позовної заяви, позивач зазначає, що період прострочення грошового зобов`язання у відповідача перед позивачем починається з 12.12.2016 року, тобто з дати скоєння злочину.

Відповідно до ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження".

Поняття сторін виконавчого провадження визначено статтею 11 вказаного закону, а саме - сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Стягувач та боржник фізичні або юридичні особи, стосовно яких згідно з виконавчим документом має бути відповідно здійснено захист (поновлення) порушеного законного права чи інтересу та забезпечення виконання покладеного рішенням уповноваженого органу обов`язків (вчинення певних дій або утримання від їх вчинення).

Стягувач це особа, яка за наявності належного виконавчого документа, виданого на її користь чи в її інтересах, звернулась до державного виконавця із заявою за захистом своїх прав або охоронюваних законом інтересів.

Боржником є особа, яка зобов`язана відповідати за виконавчим документом внаслідок заяви стягувача, в інших, визначених законом, випадках шляхом вчинення певних дій (передати майно, виконати інші обов`язки, передбачені рішенням) або утримання від їх вчинення.

Враховуючи вимог ст..625 ЦК України, суду не зрозуміло, чому позивач вважає, що у відповідача перед позивачем виникли грошові зобов`язання з дати скоєння злочину, а саме з 12.12.2016 року, оскільки вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя постановлений 24.01.2022 року.

Позивачу необхідно надати суду обґрунтовані докази щодо періоду виникнення грошового забезпечення у відповідача перед позивачем та детальний розрахунок заборгованості по інфляційному нарахуванню.

Також, відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Сторони та інші учасники судового розгляду повинні подати докази у справі безпосередньо до суду разом із поданням відповідних заяв по суті. Порядок та строки подання доказів та копій доказів визначено статтею 83 ЦПК України.

Вказані судом недоліки перешкоджають прийняттю позовної заяви до судового розгляду, у зв`язку з чим її слід залишити без руху і надати позивачу строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Згідно з вимогами ч 1, 2, 3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 258-261, 353 ЦПК України, суддя, -

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних за несвоєчасне відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, залишити без руху.

Надати позивачу строк п`ять днів, з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, зазначених у її мотивувальній частині.

Роз`яснити позивачу, що у випадку не усунення зазначених недоліків у встановлений строк, позовна заява вважатиметься неподаною і буде йому повернута.

Копію ухвали надіслати позивачу та представнику позивача.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: