Провадження № 2/686/1699/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

19 лютого 2024 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі судового засідання Дмітрієвій Д.В.,

за участю представника позивача Гори Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутих коштів, -

встановив:

21 вересня 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутих коштів, в обґрунтування якого вказав, що у серпні 2023 року ОСОБА_1 шляхом телефонного зв`язку звернувся до ФОП ОСОБА_4 з метою отримання від останнього послуг щодо надання доступу до аукціонів з продажу автомобілів в Європі і викупу обраного позивачем автомобіля. Для надання послуг відповідач попросив направити грошові кошти у розмірі 600 доларів США в перерахунку національній валюті України гривні в еквіваленті за комерційним курсом на банківський рахунок та направив у месенджері відповідний рахунок та вказав, що підготує договір, який потрібно буде підписати.

04.08.2023 року ОСОБА_1 було здійснено переказ грошових коштів у розмірі 22500,00 грн на рахунок ФОП ОСОБА_3 .

Після перерахунку коштів позивач отримав у месенджері від відповідача проект договору про надання послуг з інформаційного супроводження, відповідно до положень якого виконавець зобов`язується особисто і власними засобами надавати замовнику послуги з інформаційного супроводження, а замовник зобов`язується своєчасно приймати та оплачувати послуги.

Проте, ознайомившись з договором позивач також знайшов пункти Договору щодо здійснення платежів у розмірі 250 Євро про які перед укладенням договору відповідач не вказував та не попереджав, а також умови договору відрізнялися від тих про які було погоджено усно.

Після цього позивач повідомив відповідача, що його не влаштовують умови договору та вони не відповідають домовленостям, які передували його укладенню. Позивач попросив змінити умови договору і прибрати п. 4.3 щодо оплати грошової суми у розмірі 250 Євро. На що відповідач категорично відмовив. Тоді позивач попросив повернути йому кошти, на що також отримав категоричну відмову.

Жодних послуг позивач від відповідача не отримував.

На вимогу представника позивача відповідачем безпідставно отримані грошові кошти у сумі 22500,00 грн. не повернуто, відповіді на адвокатський запит щодо підстав отримання вказаних грошових коштів відповідачем не надано.

Тому, позивач змушений звертатися до суду та просить стягнути на його користь з відповідача безпідставно набуті грошові кошти у сумі 22500,00 грн., а також стягнути понесені судові витрати.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11.10.2023 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі.

Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Судом об`єктивно встановлено, що на підставі Договору про надання послуг з інформаційного супроводження від 03.08.2023 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , 04.08.2023 року ОСОБА_1 здійснено перерахунок грошових коштів у сумі 22500,00 грн. на користь ОСОБА_3 , що підтверджується платіжною інструкцією № 9313-7611-2338-7041 від 04.08.2023 року.

Відповідно до умов вказаного Договору від 03.08.2023 року виконавець зобов`язується особисто і власними засобами надавати замовнику послуги з інформаційного супроводження, а замовник зобов`язується своєчасно приймати та оплачувати послуги (п. 1.1 Договору).

Із положень Розділу 4 Договору вбачається, що замовник зобов`язується здійснювати оплату авансового платежу до початку перебігу першого звітного періоду за цим Договором в сумі 600 доларів США, що сплачується в національній валюті України гривні в еквіваленті за комерційним курсом на день відповідної оплати. Перша оплата Послуг в сумі 600 (шістсот) доларів США сплачується Замовником в день підписання цього Договору. Оплата автомобіля відбувається в національній валюті по верхньому комерційному курсу, +2% від суми, за пересилання коштів (п. 4.1 Договору).

Розрахунки між сторонами здійснюється у готівковій або безготівковій формі на розрахунковий рахунок виконавця. Оформлення експортних документів, місце на площадці в Польщі, оплата бухгалтера, прийом-передача авто в сумі складає 250 євро (п. 4.3 Договору).

Разом з тим, як стверджує позивач, при попередніх погодженнях вказаного Договору у телефонному режимі положення щодо сплати додаткових платежів у розмірі 250 євро відповідачем зазначено, а позивачем погоджено не було.

Відповідно, Договір про надання послуг з інформаційного супроводження від 03.08.2023 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , позивачем погоджено та підписано не було.

Проте, незважаючи на отримані за Договором від 03.08.2023 року грошові кошти, відповідачем ОСОБА_3 жодних послуг позивачу ОСОБА_1 не надано.

31.08.2023 року за вих. № 1 представником позивачем надіслано вимогу на адресу відповідача про повернення безпідставно набутих коштів у сумі 22500,00 грн. Проте, вказана вимога залишена відповідачем без реагування.

04.09.2023 року за вих. № 2 представником позивачем надіслано адвокатський запит на адресу відповідача яким запитано у останнього інформацію щодо підстави отримання ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 22500,00 грн. від ОСОБА_1 . Проте, вказаний запит залишений відповідачем без відповіді, а вимога позивача повернути грошові кошти залишена невиконаною.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18.

Окрім того, згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 02.03.2016 року у справі №6-2491цс15, положення статті 1212 ЦК України, відповідно до якого особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, застосовується також і до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2018 року у справі №910/9072/17 висловила позицію, що, згідно з п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом (Касаційним господарським судом) в постановах від 02.08.2018 року у справі №910/15363/17 року, від 10.08.2018 року у справі №910/22442/16, від 06.10.2021 у справі №623/363/20.

Положеннями ст. 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, серед яких міститься застереження про те, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу належить вчиняти у письмовій формі.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При дослідженні матеріалів справи, суд зясовано, що Договір про надання послуг з інформаційного супроводження від 03.08.2023 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 сторонами не підписано, а тому судом вбачається недодержання законодавчих вимог щодо обов`язкової письмової форми правочину в даному випадку.

Як вже було зазначено судом вище, за ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

В даному випадку, позивачем перед судом доведено, що він перерахувала кошти в сумі 22500,00 грн. на рахунок відповідача.

Матеріали справи не містять доказів щодо повернення коштів позивачу, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

За таких обставин, оцінивши докази, встановивши характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутих коштів є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі, оскільки між сторонами будь-яких договорів фактично укладено не було, а відповідачем не були спростовані належними і достатніми доказами доводи викладені в позовній заяві, зокрема щодо підстав отримання грошових коштів в сумі 22500,00 грн.

Окрім того, позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн. В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір у випадку задоволення позову підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1212, 1215 Цивільного кодексу України, ст.ст. 76-81, 89, 141, 178, 258, 259, 263-265, 268, 273, 275, 354, 355 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутих коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_2 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 22500,00 грн. та судовий збір у розмірі 1073,60 грн., а разом стягнути 23573,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Сергій Стефанишин