Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/2403/23

Номер провадження: 2/511/47/24

16 лютого 2024 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Ільяшук А. В.,

за участю секретаря судового засідання Луценко О.С.,

представника відповідачки адвоката Сендик О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Роздільна Одеської області, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження Роздільнянського районного суду Одеської області 9 серпня 2023 року надійшла вищевказана позовна заява, згідно якої представник позивача адвокат Коваленко Сергій Олегович просив стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 609-013/ФКВІП-08 від 20 серпня 2008 року у розмірі 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч) доларів США.

Стислий виклад позиції позивача.

20 серпня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі Банк, ТОВ «Український промисловий банк») та відповідачкою було укладено кредитний договір № 609-013/ФКВІП-08 (далі Договір).

За змістом розділу 1 Договору Банк надає позичальнику кредитні кошти у розмірі 39 000,00 доларів США з датою повернення до 17 серпня 2023 року.

З метою забезпечення виконання умов Договору між Банком та відповідачкою було укладено договір Іпотеки, посвідчений нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за № 2338.

Банк виконав свої зобов`язання за Договором та видав відповідачці кошти у розмірі 39 000,00 доларів США.

Далі, 30 червня 2010 року між Банком та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір про передачу активів та Кредитних зобов`язань на користь ПАТ «Дельта Банк», серед яких, зокрема, був Договір та Іпотечний договір.

21 липня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем було укладено договір № 2292/К про відступлення прав вимоги, посвідчений нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за № 236.

За змістом пункту 79 Додатку № 1 до Договору № 2292/К про відступлення прав вимоги від 21 липня 2020 року до позивача перейшло право вимоги, в тому числі, до відповідачки за Договором та Іпотечним договором.

Згідно пункту 103 Додатку № 2 до Договору № 2292/К, загальна передана заборгованість відповідачки перед позивачем становить 40 852,63 доларів США та 67 553,72 гривень.

Позивач просив з урахуванням зменшення фінансового навантаження на відповідачку, стягнути з останньої 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч) доларів США.

Стислий виклад заперечень відповідачки.

Представник відповідачки адвокат Сендик Олег Олександрович подав відзив, згідно якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки відповідачкою сплачено кошти за Договором, на підтвердження надав довідку від 10 лютого 2015 року № 05-2820785 та інші докази, згідно яких станом на 10 лютого 2015 року відповідачка не має заборгованості перед ПАТ «Дельта Банк».

Також, просив відмовити у зв`язку із спливом строку позовної давності для пред`явлення вказаної позовної заяви (а.с. 57 124, т.1).

Стислий виклад позиції учасників справи у судових дебатах.

Представник позивача у судові дебати не з`явився, від директора Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» Станіслава Рожко надійшла на адресу суду заява про проведення судового засідання без участі представника позивача.

Представник відповідачки адвокат Сендик Олег Олександрович у своїй промові просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідачка належним чином виконала свої зобов`язання за Договором.

Процесуальні дії у справі (крім протокольних).

23 серпня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 40 41, т. 1).

12 вересня 2023 року задоволено заяву представника позивача Федіра Костюковича про проведення судових засідань в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (а.с. 49 50, т.1).

19 жовтня 2023 року задоволено заяву представника відповідачки адвоката Сендик Олега Олександровича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (а.с. 146 147, т. 1).

17 листопада 2023 року задоволено заяву представника відповідачки адвоката Сендик Олега Олександровича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (а.с. 154 155, т. 1).

20 листопада 2023 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (а.с. 14 15, т. 2).

13 грудня 2023 року задоволено заяви представників сторін про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (а.с. 33 36, т. 2).

14 грудня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 52 53, т. 2).

12 січня 2024 року задоволено заяву представника відповідачки адвоката Сендик Олега Олександровича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (а.с. 58 59, т. 2).

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

20 серпня 2008 року між Банком та відповідачкою було укладеного Договір (а.с. 7 10, т.1).

Згідно пункту 1.1. Договору сума кредиту 39 000,00 доларів США, з датою повернення 17 серпня 2023 року (пункт 1.3. Договору).

Також, 20 серпня 2008 між Банком та відповідачкою було укладено Іпотечний договір (а.с. 11 12, т. 1), відповідно до пункту 1.1. якого Іпотека забезпечує вимоги Іпотекодержателя за Договором.

Далі, між ПАТ «Дельта Банк» та Банком було укладено Договір про передачу Активів та Кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку (а.с. 13 14, т. 1).

Згідно акту приймання передачі кредитних договір, договір застави (іпотеки), поруки, кредитних справ від 26 липня 2010 року, Банк передав, а ПАТ «Дельта Банк» прийняв кредитні договори, договори поруки, договори застави, кредитні справи, тощо, згідно реєстру, який містить Договір, Іпотечний договір, договір поруки та кредитну справу (а.с. 15, т. 1).

21 липня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем було укладено договір № 2292/К про відступлення прав вимоги (а.с. 16 18, т. 1).

З Додатку № 1 до Договору № 2292/К встановлено, що ПАТ «Дельта Банк» відступило право вимоги за Договором та Іпотечним договором (а.с. 19 20, т. 1).

Відповідно до Додатку № 2 до Договору № 2292/К, у відповідачки за Договором наступна заборгованість, а саме: 22 979,02 (основна заборгованість по тілу кредиту, валюта кредиту), 634 246,23 (основна заборгованість по тілу кредиту, гривня), 17 873,61 (заборгованість за нарахованими процентами за кредитом, валюта кредиту), 493 331,30 (заборгованість за нарахованими процентами за кредитом, гривня), 67 553,72 (заборгованість по комісіям, гривня), та загальна сума заборгованості по договору, гривня, станом на 21 липня 2020 року становить 1 195 131,25 (а.с. 24 25, т. 1).

У липні 2023 року за Вихідним № Л-01 позивач направив на адресу відповідачки досудову вимогу про погашення останньою заборгованості за Договором (а.с. 26 27, т. 1).

Разом з тим, представник відповідачки разом з відзивом надіслав на адресу суду квитанції щодо сплати заборгованості за Договором, а також лист від 5 лютого 2015 року за Вихідним № 05-2820776, адресований відповідачці, згідно якого ПАТ «Дельта Банк» - до якого з 1 липня 2010 року перейшли права вимоги по Договору, надав відповідь щодо дострокового погашення кредитного боргу за Договором, зокрема, повідомив, що Банком враховані усі платежі за попередній період, на 4 лютого 2015 року враховуючи основний борг, проценти та пеню, для того щоб скористатись правом дострокового погашення боргу, відповідачці необхідно внести на рахунок банку суму у розмірі 3870 доларів США за курсом НБУ (а.с. 121, т. 1).

Згідно виписки, сума кредитної заборгованості за Договором для дострокового закриття на 4 лютого 2015 року складає 3840 доларів США (а.с. 122, т. 1).

Відповідно до квитанції № 14012605 від 6 лютого 2015 року, відповідачка сплатила на користь ПАТ «Дельта Банк» 3870 доларів США, що еквівалентно у гривнях 64 740,84, квитанція містить додаткові реквізити «дострокове закриття Договору 609-013/ФКВІП-08 від 20.08.2008 року без ПДВ» (а.с. 123, т. 1).

10 лютого 2015 року ПАТ «Дельта Банк» видав відповідачці довідку №05-2820785, згідно якої остання станом на 10 лютого 2015 року не має заборгованості перед ПАТ «Дельта Банк» (а.с. 124, т. 1).

Відповідно до листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку (далі Фонд) від 16 жовтня 2023 року, адресований позивачу, згідно наявної у Фонді інформації право вимоги за Договором, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачкою було відступлено на відкритих торгах на користь позивача. Фонд надав виписку по рахунку за Договором за період з дати запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» (3 березня 2015 року) по дати закриття, сформованими за даними з Єдиної операційно-інформаційної системи Фонду (а.с. 257, т. 1).

Також, на підтвердження наявності заборгованості надано виписки за особовим рахунком відповідачки (а.с. 163 256, т.1).

Водночас, статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, та норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частина 1 статті 526 ЦК України визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Відповідно до положень статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно частини першої статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, 20 серпня 2008 року між Банком та відповідачкою було укладено Договір.

Згідно пункту 1.1. Договору сума кредиту 39 000,00 доларів США, з датою повернення 17 серпня 2023 року (пункт 1.3. Договору).

Пункт 2.4. Договору передбачає можливість дострокового повернення Кредиту.

Суд зазначає, що аргументи представника позивача та надані на підтвердження їх докази не узгоджуються з наявними матеріалами справи.

Так, ПАТ «Дельта Банк» надав роз`яснення щодо дострокового погашення кредитного боргу за Договором, згідно яких для того щоб скористатись правом дострокового погашення боргу, відповідачці необхідно внести на рахунок банку суму у розмірі 3870 доларів США за курсом НБУ (а.с. 121, т. 1).

Відповідно до квитанції № 14012605 від 6 лютого 2015 року, відповідачка сплатила на користь ПАТ «Дельта Банк» 3870 доларів США, що еквівалентно у гривнях 64 740,84, квитанція містить додаткові реквізити «дострокове закриття Договору 609-013/ФКВІП-08 від 20.08.2008 року без ПДВ» (а.с. 123, т. 1).

Квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі (правовий висновок, наведений у постановах Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-20цс12 та від 6 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16).

10 лютого 2015 року ПАТ «Дельта Банк» видав відповідачці довідку №05-2820785, згідно якої остання станом на 10 лютого 2015 року не має заборгованості перед ПАТ «Дельта Банк» (а.с. 124, т. 1).

Вказана довідка узгоджується з наявними матеріалами справи, наданими представником відповідачки, та не викликає у суду сумнівів у її достовірності.

Відповідно до частини 1 статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

При цьому, аналіз наявних квитанцій, наданих представником відповідачки, та листа ПАТ «Дельта Банк» (а.с. 121, т. 1), вказує на те, що відповідачка сплачувала кошти в більшому розмірі, аніж встановлений мінімальний платіж (216 доларів США), визначений у пункті 2.4. Договору.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд прийшов до висновку, що відповідачкою належним чином виконано достроково зобов`язання за Договором.

Відносно аргументів сторін про застосування позовної давності, суд зазначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18) зазначено, що «для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог (див. пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц)».

На підставі викладеного, надавши правову оцінку фактичним обставинам справи та аргументам сторін, суд прийшов до висновку про недоведеність позивачем обґрунтованості заявлених позовних вимог, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 2930 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99).

Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пункт другий частини другої вказаної статті ЦПК України визначає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись статтями 81, 141, 178, 200, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС», адреса: вулиця Пушкінська, 36, офіс 308, місто Одеса, .

Відповідачка: ОСОБА_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст рішення виготовлено 21 лютого 2024 року.

Суддя А. В. Ільяшук