ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер: 657/1101/13-ц Головуючий в І інстанції: Живцова О.А.
Номер провадження: 22-ц/819/33/24 Доповідач: Базіль Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року місто Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді (судді-доповідача ) Базіль Л. В.,

суддів: Приходько Л.А., Пузанової Л.В.,

секретар Доброва К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 19.11.2013 року, ухвалене у складі судді Живцової О.А. у справі №657/1101/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотиви його прийняття.

Заочним рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 19.11.2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства було задоволено. Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внесено зміни в графу відомості про батька до актового запису про народження №64, складеного 29 липня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Каланчацького районного управління юстиції Херсонської області. Змінено прізвище дитини з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ». В графі батько дитини вказати « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 114,70 грн та на правову допомогу в сумі 150,00 грн, а всього 264,70 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову про визнання батьківства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд першої інстанції керувався положеннями ст.128 Сімейного Кодексу України та виходив із того, що батьківство відповідача щодо дитини підтверджено наданими позивачкою та дослідженими судом доказами. При цьому суд зазначив, що відповідачем у справі не надано жодних заперечень проти вимог позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи, просить скасувати заочне рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 19.11.2013 року та ухвалити нове рішення суду, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на свою необізнаність щодо існування оскаржуваного рішення та цивільної справи в цілому, оскільки жодних документів від суду не отримував. Про вказане рішення відповідач дізнався 24.05.2023 року з Єдиного реєстру судових рішень, після того як йому було заблоковано картковий рахунок.

Позиція інших учасників справи.

В установлений апеляційним судом строк, відзиву на апеляційну скаргу, позивачем подано не було.

Позиція апеляційного суду та мотиви, з яких виходить апеляційний суд, застосовані норми права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Судом першої інстанції було встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а відомості про батька ОСОБА_3 записано за вказівкою матір`ю відповідно до правил статті 135 СК України.

Предметом позову у цій справі є вимоги ОСОБА_2 про визнання батьківства ОСОБА_1 , з яким, як стверджувала позивачка, проживала разом у період з 2007 року у незареєстрованому шлюбі. Оскільки відповідач був відсутній за місцем народження доньки вона була змушена записати у свідоцтві про народження дитини відомості про батька у відповідності до ст.135 СК України.

Ухвалюючи рішення про визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд першої інстанції керувався положеннями статті 128 СК України та вважав, що позивачка довела належними та допустимими доказами заявлені нею вимоги, тоді як ОСОБА_1 не надано жодних заперечень проти вимог позивача.

Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 613/96/21, висновки якої відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України суд враховує, зроблено висновок, «щодо предмету доказування у даній категорії справі, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства».

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», неодноразово в своїх рішеннях зауважував, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини.

Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства, який необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно із частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції не вжито належних процесуальних заходів щодо проведення судово-генетичної експертизи (зміст судового рішення не містить зворотного), апеляційний суд з метою встановлення всіх обставини, які мають значення для правильного вирішення справи з додержанням вимог ЦПК України, усуваючи процесуальні недоліки розгляду справи районним судом, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснив учасникам справи їх процесуальне право щодо можливості заявити на стадії апеляційного перегляду справи клопотання про призначення у даній справі судово-генетичної експертизи.

Проте представники сторін, з посиланням на обговорені позиції зі своїми довірителями, відмовились від проведення судово-генетичної експертизи.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Свідчення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , на які позивачка покликалася як на підтвердження заявлених нею вимог про визнання батьківства ОСОБА_1 щодо малолітньої дитини ОСОБА_3 та які покладені в основу рішення суду першої інстанції, не дають можливості апеляційному суду «поза розумним сумнівом» зробити висновок, що ОСОБА_1 є біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Інших доказів щодо батьківства відповідача відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивачкою як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду справи не подано.

Апеляційний суд зауважує, що при вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Калачова проти Росії» від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05).

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про обґрунтованість заявлених вимог, залишивши поза увагою, що предметом доказування в цій справі є наявність кровної спорідненості між дитиною і відповідачем, для з`ясування якої необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної експертизи, висновок якої у матеріалах справи відсутній.

З огляду на викладене підстав для визнання оскаржуваного рішення законним і обґрунтованим у апеляційного суду не має, а тому заочне рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 19.11.2013 року слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким необхідно відмовити позивачці у задоволенні її позову.

З урахуванням викладеного апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити.

Повний текст постанови складено 25.01.2024 року.

Керуючись ст.ст.367,374,376 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 19.11.2013 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуюча Л.В. Базіль

Судді: Л.А. Приходько

Л.В. Пузанова