ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/267/24 Справа № 185/4698/23 Суддя у 1-й інстанції - Шаповалова І. С. Суддя у 2-й інстанції - Канурна О. Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Канурної О.Д.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2023 року у справі № 185/4698/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів (суддя першої інстанції Шаповалова І.С.), -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до відповідачки ОСОБА_2 про захист прав споживачів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 17 травня 2019 року, 05 листопада 2019 року, 19 листопада 2019 року та 02 грудня 2019 року позивач сплатив відповідачці грошові кошти за товар на загальну суму 15277,00 грн. за медичне обладнання: наколінники ЛМ-70 та коврик № М-80Н, однак відповідачка станом на 30 березня 2023 року товар так і не передала. Позивач неодноразово звертався до відповідачки з метою повернути сплачені кошти за товар, який ним отриманий не був, однак відповідачка вимогу позивача не виконала.

30 червня 2021 року відповідачка ОСОБА_2 склала розписку, в якій зобов`язалась повернути 14777,00 грн. протягом 2 місяців, тобто до 30 серпня 2021 року та зобов`язання не виконала дотепер.

Позивач вважає, що його права, як споживача послуг, порушені, та підлягають поновленню шляхом стягнення вищевказаних сум.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь вартість попередньо сплаченого товару в сумі 15277,00 грн., 3 % пені (ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів») за період невиконання зобов`язання з 02 грудня 2019 року по 31 березня 2023 року в розмірі 556846,65 грн., та 3 % річних за той же період за ч.2 ст. 625 ЦПК України у розмірі 1526,86 грн., інфляційні витрати у розмірі 7354,55 грн. також моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. та судові витрати у справі.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів, задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти, сплачені за товар в сумі 15277,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 1000,00 грн.

В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 2147,20 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав до Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення першої інстанції в частині відмови у задоволенні стягнення 3% річних на підставі ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» за період невиконання зобов`язання з 02 грудня 2019 року по 31 березня 2023 року в розмірі 556846,65 грн; 3 % річних за ч.2 ст. 625 ЦПК України за період невиконання зобов`язання з 02 грудня 2019 року по 31 березня 2023 року у розмірі 1526,86 грн. та за той же період інфляційні втрати у розмірі 7354,55 грн. та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині, обґрунтовуючи це тим, що позов ним поданий в порядку положень ЗУ «Про захист право споживачів».

Апелянт зазначає, що він сплатив грошові кошти за товар, який відповідачка повинна була замовити для нього та надати йому, тобто надати послуги із замовлення товару та його передачі позивачеві. Відповідачка не є виробником або продавцем товару, а є виконавцем замовлення, де за ст. 10 Закону за невиконання послуг належить нараховувати 3% річних пені за кожен день невиконання зобов`язання. Суд також не звернув увагу на те, що у відносинах, які склались між сторонами, саме у відповідачки виникло зобов`язання надати позивачеві послуги із замовлення товару та з передачі товару позивачеві, тому на такі правовідносини розповсюджується ст. 625 ЦК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 липня 2023 року справу передано для розгляду колегії суддів, де головуючий суддя Лаченкова О.В., судді Городнича В.С., Петешенкова М.Ю.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25 липня 2023 року відкрито провадження у даній справі та надано сторонам строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Розпорядженням керівника апарату Дніпровського апеляційного суду від 13 жовтня 2023 року № 1179 призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку із прийняттям 12 жовтня 2023 року Вищою радою правосуддя рішення про відставку судді ОСОБА_3 .

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено інший склад колегії суддів: Канурна О.Д., Космачевська Т.В., Халаджи О.В.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.

Відповідачка ОСОБА_2 відзиву на апеляційну скаргу позивача не подавала.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як вбачається з ч. 3 вказаної вище статті, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач 17 травня 2019 року, 05 листопада 2019 року, 19 листопада 2019 року, 02 грудня 2019 року сплатив відповідачці грошові кошти за товар медичного призначення: наколінники ЛМ-70, ковбик №М-80Н на загальну суму 15277,00 грн. Однак, станом на 30 березня 2023 року сплачений товар він не отримав.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається із частини 2 статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки останній платіж позивач здійснив 02.12.2019 року, то враховуючи вимоги чтастини 2 статті 530 ЦК України, відповідачка повинна булла виконати зобов`язання до 09.12.2019 року, але вона його не виконала.

В матеріалах справи мається розписка відповідачки про те, що вона зобов`язується повернути суму 14777,00 грн. протягом двох місяців, але вона цього не зробила (а.с. 8).

Стаття 625 розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги п`ятої ЦК України та визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Приписи розділу І книги п`ятої ЦК України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої цього Кодексу).

При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Не є таким винятком із загального правила випадок, коли покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати на підставі частини другої статті 693 ЦК України.

З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія положень частини другої статі 625 ЦК України.

Вказане вище співпадає з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 22 вересня 2020 року усправі № 918/631/19, провадження N 12-42гс20.

Дніпровський апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції помилково відмовив позивачу у сплаті 3% річних та інфляційних втрат.

Частиною 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 693 ЦК України передбачено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Згідно з частиною 1 статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Частиною 2 вказаної вище статті передбачено, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Враховуючи викладене вище, апеляційний суд вважає, що з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних за період з 10.12.2019 року по 31.03.2023 року в розмірі: 15277,00 грн. х 3% х 1209 дн. : 365 = 1518,07 грн.

Що стосується розміру інфляції період з 10.12.2019 року по 31.03.2023 року, то розрахунок здійснюється за формулою:

IІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

......

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

IIc (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) x (104,50 : 100) x (103,10 : 100) x (102,70 : 100) x (103,10 : 100) x (100,70 : 100) x (101,10 : 100) x (101,90 : 100) x (102,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,70 : 100) x (101,50 : 100) = 1.50363426

Інфляційне збільшення:

15 277,00 x 1.50363426 - 15 277,00 = 7 694,02 грн.

Оскільки позивач просив суд стягнути інфляційне збільшення в розмірі 7354,55 грн., то апеляційний суд в межах заявлених вимог вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача саме 7354,55 грн., а всього:

7354,55 грн. + 1518,07 грн. = 8872, 62 грн.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення пені відповідно до статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», то Дніпровський апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказана норма не підлягає до застосування, оскільки дія цієї статті поширюється на договори підряду та договори про надання послуг.

Не є споживачем особа, яка уклала попередній договір купівлі-продажу. Попередній договір купівлі-продажу не є договором про надання послуг чи підряду. За встановлених у справі обставин неможливо застосування положень частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» до спірних правовідносин, оскільки попередній договір є лише зобов`язанням щодо укладення відповідного договору в майбутньому.

Враховуючи викладене вище, Дніпровський апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні 3% річних та інфляційне збільшення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, у відповідності до статті 141 ЦПК України з урахуванням часткового задоволення позовних вимог позивача, з відповідачки підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1388, 85 грн.

В іншій частині рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2019 року слід залишити без змін.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2019 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та індексу інфляції, ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) три проценти річних за період з 10.12.2019 року по 31.03.2023 року в розмірі 1518 (одна тисяча п`ятсот вісімнадцять грн.) 07 коп., а також інфляційне збільшення за період з 10.12.2019 року по 31.03.2023 року в розмірі 7354 (сім тисяч триста п`ятдесят чотири грн.) 55 коп., а всього 8872, 62 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 1388 (одна тисяча триста вісімдесят вісім грн.) 85 коп.

В іншій частині рішення Павлоградськогоміськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді О.Д.Канурна

Т.В. Космачевська

О.В.Халаджи