Справа № 462/1959/23 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/811/1832/23 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.

секретарка: Гай О.О.,

за участі в судовому засіданні відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова в складі судді Румілової Н.М. від 26 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 26 травня 2023 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб, укладений між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрований 20 липня 2013 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис за №1424 - розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Залізничногорайонного суду м. Львова від 25 травня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вважає, що судом першої інстанції не з`ясовано обставин, що підлягали встановленню, внаслідок чого ухвалено необґрунтоване рішення.

Зазначає, що у даній справі суд був зобов`язаний вжити заходи передбачені ст. 111 СК України та надати час на примирення сторін. Відповідач не бажає руйнувати сім`ю, не розуміє мотивів подання позовної заяви та переживає за доньку. Звертає увагу на те, що суд не вирішив питання щодо місця проживання малолітньої доньки подружжя, що само по собі суперечить моральним засадам суспільства. Також, судом не надано можливості відповідачу висловити свою правову позицію стосовно позовних вимог.

В судове засідання позивачка не з`явилася, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у її відсутності, зважаючи на те, що така повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Клопотання представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що адвокат позивачки дізнався про наявність апеляційної скарги лише кілька днів тому, а сама позивачка перебуває за межами України, що дуже ускладнює спілкування з нею, колегія суддів вважала необґрунтованим та відхилила, зважаючи на те, що представником не наведено будь-яких поважних підстав його неявки в судове засідання, а також поважних причин неявки позивачки та вказане клопотання не підтверджене жодними доказами, а позиція сторони позивачки викладена у відзиві на апеляційну скаргу.

Клопотання ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи у зв`язку із його зайнятістю у іншій справі, колегія суддів вважала безпідставним, зважаючи на те, що у вказаному клопотанні сам адвокат вказав на те, що надалі представляти інтереси відповідача буде інший представник.

Доводи ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 про неотримання позовної заяви слід вважати безпідставними, оскільки як представник у апеляційній скарзі, так і сам відповідач в судовому засіданні посилалися на мотиви позовної заяви, крім цього представник відповідача ознайомився з матеріалами справи 20.06.2023 та зокрема і зі змістом позовної заяви та до судового засідання, яке відбувається майже через пів року після цього міг отримати при бажанні позовну заяву, якщо таку не було отримано раніше.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст.110, 111, 112 СК України, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273 ЦПК України задовольняючи позов, виходив з того, що сторони зареєстрували шлюб 20 липня 2013 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис за №1424, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Судом встановлено, що шлюбні відносини припинені через відсутність взаєморозуміння. Сторони спільно не проживають, не ведуть спільно господарство. Сім`я фактично розпалася і надалі спільне проживання і збереження сім`ї неможливе. Суд виходив з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про те, що сім`я сторін розпалася, шлюб підлягає розірванню.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції частково відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, однак суд допустив процесуальні порушення, які свідчать про необхідність скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

21 березня 2023 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, у якому просила:

- розірвати шлюб, який укладений між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрований 20 липня 2013 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис за №1424.

Позов обґрунтовувала тим, що 20 липня 2013 року між сторонами був укладений шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_4 від сумісного життя з відповідачем народилась донька ОСОБА_6 . Тривалий час з відповідачем вони разом не проживають, відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, втрачено почуття поваги один до одного. З відповідачем спільного господарства не ведуть, спільно нажитого майна у шлюбі в них немає.

Відповідно до ч.1 ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ч.1 ст. 24 цього ж Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 56 ч.3 згаданого Кодексу кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ч.2 ст. 104 згаданого Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно ч.3 ст. 105 цього ж Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Ч.1 ст. 110 Кодексу передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Ч.2 статті 112 Сімейного кодексу України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до змісту п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Як вбачається із матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано, сторони зареєстрували шлюб 20 липня 2013 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис за №1424, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

У шлюбі у сторін народилася донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Позивачка вказує на те, що тривалий час з відповідачем вони разом не проживають, у них відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, втрачено почуття поваги один до одного. З відповідачем спільного господарства не ведуть, спільно нажитого майна у шлюбі в них немає.

Також, з відзиву позивачки ОСОБА_3 на апеляційну скаргу вбачається, що їх з відповідачем шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам.

Колегія суддів вважає, що сім`я сторін фактично розпалась, сторони спільно не живуть, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, наміру відновлення подружніх стосунків у позивачки немає та вона навпаки стверджує про наявність у неї близьких стосунків з іншим чоловіком.

Зважаючи на вказане, причинами розпаду сім`ї слід вважати різні погляди подружжя на життя, шлюб, сім`ю, відсутність взаєморозуміння.

Враховуючи вказане, доводи апеляційної скарги щодо розгляду справи по суті колегія суддів вважає необґрунтованими та, крім цього, вважає, що рішення про розірвання шлюбу між сторонами не суперечитиме інтересам дитини сторін, оскільки розвиток та виховання дитини у сім`ї у якій у батьків різні погляди на життя, шлюб, сім`ю, відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги, батьки тривалий час проживають окремо, не спілкуються, а навпаки конфліктують, є неможливим.

Окремо, колегія суддів вважала за неможливе надання строку сторонам на примирення, оскільки вказане суперечитиме інтересам позивачки. Так, як ствердив сам апелянт та підтверджується позицією позивачки, вони не проживають разом майже два роки. Позивачка проживає за кордоном і заходи щодо налагодження стосунків між ними, які вживав відповідач (як він сам вказує) до позитивного результату не призвели, навпаки у відзиві на апеляційну скаргу позивачка стверджує, що після початку окремого проживання їх стосунки ще більше погіршилися та у неї зараз близькі стосунки з іншим чоловіком. Також вона наполягає на розірванні шлюбу та вважає що надання строку на примирення є недоречним та будь-якого результату не надасть.

Що ж стосується доводів апелянта про те, що суд першої інстанції розглянув справу без належного повідомлення відповідача, то з вказаного приводу слід вказати таке.

Згідно з частиною другою статті 211 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про місце, дату і час судового засідання.

Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси, або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

За змістом частини третьої статті 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.

Відповідно до частини п`ятої статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.

Принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21) зроблено висновок, що: «обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. […] У ситуації, коли суд першої інстанції розглянув справу за відсутності сторони, яка не була належним чином повідомлена про час та місце її розгляду, а суд апеляційної інстанції, повідомивши відповідну сторону належним чином, залишив таке рішення суду першої інстанції без змін, якщо такий учасник справи обґрунтовував свою апеляційну скаргу такою підставою, суд касаційної інстанції не може застосувати правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» (частина друга статті 410 ЦПК України). Тлумачення частини другої статті 410 ЦПК України свідчить, що: правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення; оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції; правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства».

Як вбачається з матеріалів справи, у такій відсутні дані проотримання копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви та відсутні дані про повідомлення відповідача про розгляд справи.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції порушено вимоги закону щодо належного повідомлення відповідача про час та місце судового розгляду, відтак наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки справу в суді першої інстанції розглянуто за відсутності відповідача, який належним чином не повідомлений про дату, час і місце розгляду справи й обґрунтовувала свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи вказане, апеляційну скаргу слід задовольнити частково. Рішення ж Залізничного районного суду м. Львова від 26 травня 2023 року слід скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов задоволити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.3 п.3, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова в складі судді Румілової Н.М. від 26 травня 2023 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб, укладений між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрований 20 липня 2013 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис за №1424 розірвати.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного суду.

Повний текст постанови складено 25 січня 2024 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра