Ухвала

Іменем України

Справа № 712/1308/24

Провадження № 2-н/712/207/24

21 лютого 2024 року м. Черкаси

Суддя Соснівського райсуду м. Черкаси МАРЦІШЕВСЬКА О.М., розглянувши матеріали заяви об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ГОГОЛЯ 137-1» про видачу судового наказу про стягнення боргу за внесками з ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

31 січня 2024 року заявник звернувся з заявою про видачу судового наказу про стягнення боргу за внесками з ОСОБА_1 , мотивуючи свої вимоги тим, що багатоквартирний житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 був переданий на баланс ОСББ "Гоголя 137-1". На праві приватної власності ОСОБА_1 належнить надземний гараж за адресою АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 має заборгованість по сплаті внеску на утримання гаражного приміщення станом на 1 грудня 2023 року в сумі 15847,51 грн., в тому числі заборгованість по внескам у сумі 10771,33 грн., три відсотки річних у сумі 950,84 грн., інфляційні втрати у суму 4 125,34 грн.

За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу, виходячи з такого.

Статтею 163 ЦПК України визначені вимоги щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу, а п. 3 ч. 3 цієї ж статті встановлено, що до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Однак, заявник до заяви про видачу судового наказу не додано копії договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Процесуальні наслідки недотримання вимог ст. 163 ЦПК України визначені згідно до ст. 165 ЦПК України, в якій у п. 1 ч. 1 вказано, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України.

Враховуючи викладене, вирішуючи питання відносно видачі судового наказу, суд першої інстанції, керуючись вимогами процесуального закону, закріпленими у Розділі ІІ Наказне провадження ЦПК України, доходить висновку про відмову у видачі наказу відповідно до ч.1,9 ст.165 ЦПК України.

Вимога процесуального закону щодо додання до заяви про видачу судового наказу копії договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості є категоричною та не виконання вказаної вимоги позбавляє можливості суд вирішити питання про стягнення боргу на підставі виданого судового наказу згідно чітко визначених норм ст.163 ЦПК України. В іншому випадку буду порушені процесуальні права боржника на дотримання встановленої законом правової процедури постановлення судового наказу як особливої форми судового рішення.

Крім того, відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

З матеріалів заяви вбачається, що заявник, звернувшись до суду 31 січня 2024 року про стягнення боргу, пред`явив вимоги про стягнення боргу станом на 01 грудня 2023 року в розмірі 10771,33 грн. та з наданого до суду розрахунку заборгованості вбачається, що заявником до загальної заборгованості включено частину заборгованості 9307,16 грн. станом на лютий 2021 року, яка перебуває поза межами трьохрічного строку позовної давності, що передує зверненню до суду.

Згідно з частиною 1 статті 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, загальна тривалість якої встановлюється у три роки.

Згідно до ч.ч. 2, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Так, із долучено до матеріалів справи розрахунку, вбачається, що заборгованість за послуги з теплопостачання нараховувалась позивачем щомісяця, а тому перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу.

Таким чином, враховуючи, що із даним позовом заявник звернувся у січні 2024 року, то щомісячний платіж, сплата якого прострочена у межах строку позовної давності слід відраховувати із січня 2021 року.

Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Порядок вирішення справ в наказаному провадженні законодавцем визначено в Розділі ІІ «Наказне провадження» ЦПК України(статті 160-173).

Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом (ч. 3ст. 160 ЦПК України).

В частині першій статті 161 ЦПК України передбачено вимоги, за якими може бути видано судовий наказ. Зокрема, згідно пункту 3 цієї частини судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Згідно з п. 5 ч.1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд з такою вимогою.

Наявність обставин, які вказують на перевищення позовної давності, що є підставою для відмови у видачі судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із обґрунтованості заявленої вимоги і документів, доданих до заяви.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Суд враховує, що Цивільний кодекс України містить положення щодо переривання перебігу позовної давності та можливості її застосування.

Однак, встановлення даних обставин виходить за межі інституту наказаного провадження. Так,стаття 165 ЦПК України не містить вимог щодо з`ясування судом обставин переривання позовної давності.

Пропуск позовної давності свідчить про наявність спору між заявником та боржником, а тому підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.

При вирішенні питання про стягнення вказаної заборгованості з боржника в порядку наказного провадження, останній буде позбавлений можливості звернутися до суду з відповідною заявою про застосування позовної давності, чим можуть бути обмежені його права.

З урахуванням вказаних обставин, заявлені вимоги не є безспірними, оскільки з`ясування питання щодо дотримання позовної давності можливо лише в порядку позовного провадження.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 165 ЦПКМ України, не позбавляє заявника права звернутися з такими самими вимогами в порядку позовного провадження, та відповідно доводити факт переривання позовної давності, у разі подання боржником заяви про застосування позовної давності.

Таким чином, вбачається наявність підстав для відмови у видачі судового наказу також відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

Заявник не позбавлений права звернутися з відповідними позовними вимогами про стягнення боргу за оплату внесків у порядку позовного провадження на засадах рівності та змагальності сторін, а не безспірності заявлених вимог, коли може бути видано судовий наказ, оскільки відсутність документів, які заявник має надати при поданні заяви про видачу судового наказу, позбавляє можливості суд вирішити питання про стягнення боргу на підставі видачі судового наказу.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (mutatismutandisрішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. The Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

Відповідно до ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків; відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Згідно ч. 2 ст. 164 ЦПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 163, 164, 165, 167, 168 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити у видачі судового наказу за заявою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ГОГОЛЯ 137-1» про видачу судового наказу про стягнення боргу за внесками з ОСОБА_1 та роз`яснити право звернутися з тими самими вимогами у позовному провадженні.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення (підписання) ч. 1, 2 ст. 261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду у п`ятнадцятиденний строк з дня складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Соснівського

районного суду м. Черкаси О.М. Марцішевська

Дата виготовлення повного тексту ухвали 21 лютого 2024 року.