Справа № 134/2263/21
Провадження № 22-ц/801/131/2024
Провадження № 22-ц/801/129/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Лабай О.В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 рокуСправа № 134/2263/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Сала Т. Б., Шемети Т. М.,

за участі секретаря Луцишина О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Крижопільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, про встановлення порядку користування земельною ділянкою,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою її представником адвокатом Лукавським Ігорем Анатолійовичем, та за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником - адвокатом Глушковою Ольгою Ігорівною, на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 02 листопада 2023 року та на додаткове рішення цього ж суду від 20 листопада 2023 року, ухвалені у цій справі в смт. Крижополі суддею цього суду Лабаєм О.В.,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Крижопільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Позов мотивований тим, що матері позивача ОСОБА_5 належало 5/8 частки у праві власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , зокрема 1/2 частки на підставі рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 28 січня 2010 року у справі №2-66/10 та 1/8 частки на підставі рішення цього ж суду від 15 червня 2010 року у справі №2-318/2010.

У 2016 році ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ в натурі частки із майна, що перебувало у спільній частковій власності(цивільна справа № 134/1088/16-ц), в якому просила виділити їй в натурі 5/8 частки цього житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, у зв`язку з чим до участі у цій цивільній справі було залучено правонаступника її сина ОСОБА_1 , який на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 червня 2017 року успадкував після смерті матері 5/8 часток цього житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель.

14 вересня 2017 року рішенням цього ж суду такий позов задоволено. Виділено ОСОБА_1 в натурі і визнано за ним право власності на 5/8 частин згаданого житлового будинку та надвірних будівель, а саме на: а (1-2) коридор, площею 10,8 кв.м.; А (1-6) кімнату, площею 31,2 кв.м.; А (1-7) кімнату, площею 11,6 кв.м.; Н1 навіс; Б літню кухню; П погріб; Е баню; 1/2 - Д сарай; У1 вбиральню; 1/2 огорожі. Виділено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в натурі і визнано за ними право власності на 3/8 частин цього житлового будинку та надвірних будівель, а саме на: а (1-1) коридор, площею 8,0 кв.м.; А (1-3) коридор, площею 3,3 кв.м.; А (1-4) ванну, площею 3,4 кв.м.; А (1-5) кімнату, площею 11,9 кв.м.; У2 вбиральню; Н2 навіс; Г сарай; 1/2 - Д сарай; 1/2 огорожі.

Проте присадибна земельна ділянка, площею 1817 кв. м, що розташована біля названого житлового будинку, яка знаходилася у користуванні всіх співвласників житлового будинку, не була поділена між ними, і порядок користування цією земельною ділянкою також не встановлювався.

У 2017 році було присвоєно поштову адресу 5/8 частинам цього житлового будинку АДРЕСА_1 , та того ж року ОСОБА_1 оформив право власності на цю частину будинку.

21 червня 2018 року рішенням 32 сесії 7 скликання Крижопільської селищної ради Крижопільського району Вінницької області № 20.20-32/18 ухвалено надати дозвіл ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,15 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

Однак реалізувати вказане рішення неможливо, оскільки відповідачі заперечують проти оформлення права на земельну ділянку та добровільного її поділу.

Позивач також вказував, що на час звернення з позовом до суду у житловому будинку АДРЕСА_1 проживала ОСОБА_2 , яка користувалася всією земельною ділянкою біля житлового будинку та частиною житлового будинку, яка належить позивачу, і не допускала ОСОБА_1 до його житла, чим перешкоджала йому зробити необхідні переобладнання у будинку, зокрема окремий вхід.

З метою досудового врегулювання спору представником позивача були надіслані заяви відповідачам з пропозицією приватизації земельної ділянки біля житлового будинку сторін з метою реалізації згаданого вище рішення Крижопільської селищної ради Крижопільського району Вінницької області від 21 червня 2018 року усіма колишніми співвласниками та добровільного поділу земельної ділянки. Письмових відповідей від відповідачів позивачу не надходило, вони його повідомили в усній формі про те, що не бажають добровільно вирішити це питання.

Пославшись на те, що між ОСОБА_1 та відповідачам існує спір щодо порядку користування земельною ділянкою, позивач просив ухвалити рішення, яким встановити порядок користування нею, виділивши йому частину земельної ділянки відповідно до його частки як колишнього співвласника у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

09 листопада 2022 року за клопотанням представника позивача ухвалою суду було призначено судову земельно-технічну експертизу.

У висновку від 29 травня 2023 року №683 експертом ТОВ «Подільський центр судових експертиз» суду запропоновано сім варіантів порядку користування згаданою вище земельною ділянкою, які описані в таблицях та графічно зображені на схемах у додатках до висновку.

13 липня 2023 року до суду надійшла заява від представника позивача адвоката Глушкової О.І. про уточнення позовних вимог, у якій вона просила суд ухвалити рішення, яким встановити порядок користування земельною ділянкою площею 1817 кв. м, що розташована за згаданою вище адресою, відповідно до варіанту 3, визначеного у додатку 3 за результатами судової земельно-технічної експертизи від 29 травня 2023 року, виділивши у користування ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1010 кв. м, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 земельну ділянку площею 555 кв. м, а земельну ділянку площею 252 кв. м залишити у спільному користуванні.

24 серпня 2023 року ухвалою названого суду дану заяву прийнято до розгляду.

02 листопада 2023 року рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області зазначений позов задоволено частково. Встановлено порядок користування земельною ділянкою площею 1817 кв. м, що розташована по АДРЕСА_1 , між колишніми співвласниками домоволодіння відповідно до варіанту 3, визначеного у додатку 3 висновку експерта за результатами судової земельно-технічної експертизи від 29 травня 2023 року № 683, що є невід`ємною частиною рішення суду, згідно з яким: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 виділено у користування земельну ділянку площею 252 кв. м; ОСОБА_1 - земельну ділянку площею 1010 кв. м.; ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 - земельну ділянку площею 555 кв. м. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в рівних частинах 10 204 грн. судових витрат. З мотивувальної частини рішення видно, що 454 грн. це витрати по сплаті судового збору, а 9 750 грн. витрати за проведення експертизи.

06 листопада 2023 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Глушкової надійшло клопотання про розподіл витрат на правову допомогу, у якому вона просила ухвалити додаткове рішення, яким стягнути із відповідачів на користь позивача 21 000 грн.

20 листопада 2023 року додатковим рішенням цього ж суду стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в рівних частинах на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 500 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Не погодившись із такими судовими рішеннями, представник ОСОБА_2 адвокат Лукавський І.А. подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення норм процесуального права, зокрема необгрунтованість рішення, невірну оцінку доказів, просить оскаржувані рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати. Зокрема скаржник вказує на те, що у рішенні відсутня мотивована оцінка аргументів відповідачів, не зазначено ким і яким чином порушено права позивача, а самим позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_2 проживала у даному домоволодінні, чи користувалась частинами будинку, які стали власністю позивача, чи перешкоджала позивачу у доступі до його будинку, його переобладнанні, що свідчить про відсутність спору між сторонами.

На указані судові рішення подав апеляційну скаргу також представник ОСОБА_1 адвокат Глушкова О.І., у якій вона посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить ці рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі, а також здійснити перерозподіл судових витрат. Скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо заявлення позивачем двох позовних вимог про встановлення порядку користування та виділ земельної ділянки, натомість позивач не ставив вимогу про виділення йому земельної ділянки як окремого об`єкта нерухомого майна. Такі висновки суду впливають на правильне вирішення питання щодо розподілу судових витрат, яке у даній справі вирішене невірно.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду цим вимогам відповідає не в повному обсязі, тому апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційних скарг, вважає, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 слід задовольнити частково, а у задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_2 відмовити з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що 07 липня 1992 року виконавчий комітет Крижопільської селищної ради з метою раціонального використання земельних ділянок виніс рішення №7, яким ухвалив, зокрема влаштувати заїзд з АДРЕСА_1 шириною 2,6 м та прохід до господарських будівель, вилучити для такої мети із цієї земельної ділянки 115 кв. м, як компенсацію за землю зайняту заїздом та проходом, закріплено за домоволодінням АДРЕСА_1 земельну ділянку площею 739 кв. м (а. с. 229, том 1).

26 серпня 1998 року рішенням виконавчого комітету Крижопільської селищної ради № 197 приєднано земельну ділянку буд. АДРЕСА_2 площею 963 кв.м до земельної ділянки буд. АДРЕСА_3 , та закріплено за домоволодінням АДРЕСА_1 земельну ділянку площею 1817 кв. м (а. с. 16, том 1).

Сторонами не заперечується той факт, що матері позивача ОСОБА_5 належало 5/8 частки у праві власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , зокрема 1/2 частки на підставі рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 28 січня 2010 року у справі №2-66/10 та 1/8 частки на підставі рішення цього ж суду від 15 червня 2010 року у справі №2-318/2010.

29 червня 2017 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що відкрилась після смерті ОСОБА_5 , згідно якого спадкоємцем майна, а саме 5/8 часток житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною часткою надвірних будівель, є її син ОСОБА_1 (а. с. 9, том 1).

14 вересня 2017 року рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області виділено ОСОБА_1 в натурі і визнано за ним право власності на 5/8 частин згаданого житлового будинку та надвірних будівель, а саме на: а (1-2) коридор, площею 10,8 кв.м; А (1-6) кімнату, площею 31,2 кв.м.; А (1-7) кімнату, площею 11,6 кв.м; Н1 навіс; Б літню кухню; П погріб; Е баню; 1/2 - Д сарай; У1 вбиральню; 1/2 огорожі. Виділено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в натурі і визнано за ними право власності на 3/8 частин цього житлового будинку та надвірних будівель, а саме на: а (1-1) коридор, площею 8,0 кв.м; А (1-3) коридор, площею 3,3 кв.м; А (1-4) ванну, площею 3,4 кв.м.; А (1-5) кімнату, площею 11,9 кв.м.; У2 вбиральню; Н2 навіс; Г сарай; 1/2 - Д сарай; 1/2 огорожі (а. с. 11-12, том 1).

15 листопада 2017 року рішенням виконавчого комітету Крижопільської селищної ради №138 присвоєно поштову адресу 5/8 частинам цього житлового будинку, якою стала АДРЕСА_1 (а. с. 20, том 1).

19 грудня 2017 року ОСОБА_1 зареєстрував право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 21-22, том 1).

21 червня 2018 року рішенням 32 сесії 7 скликання Крижопільської селищної ради Крижопільського району Вінницької області № 20.20-32/18 надано дозвіл ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,15 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (а. с. 23, том 1).

25 жовтня 2021 року представником позивача були надіслані заяви відповідачам з проханням вирішити спір у позасудовому порядку, які були отримані ОСОБА_2 26 жовтня 2021 року, ОСОБА_4 27 жовтня 2021 року, ОСОБА_3 29 жовтня 2021 року (а. с. 24-27, том 1).

29 травня 2023 року експертом ТОВ «Подільський центр судових експертиз» складено висновок №683, у якому суду запропоновано сім варіантів порядку користування згаданою вище земельною ділянкою, які описані в таблицях та графічно зображені на схемах у додатках до висновку (а. с. 77-108, том 2).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 120 ЗК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, що розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Аналогічну норму містила і ст. 30 ЗК України 1990 року.

Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки (ст. 88 ЗК України).

Загальні правила вирішення спорів щодо порядку володіння й користування земельною ділянкою застосовуються також у випадку, коли належний особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди.

Порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований належний співвласникам житловий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається, насамперед, їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, у зв`язку з чим при застосуванні ст. 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або житловий будинок, слід брати до уваги цю угоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 318 ЦК кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Частиною 5 ст. 319 ЦК України встановлено, що право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи.

При вирішенні спору про встановлення порядку користування земельною ділянкою, визначаючи варіанти користування, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку.

Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом України у постановах від 15 травня 2017 року у справі № 6-841цс16 та від 1 листопада 2017 року у справі № 6-2454цс16, а також Верховним Судом у постановах від 13 листопада 2019 року у справі №686/6888/15-ц та від 13 липня 2022 року у справі № 569/14731/17.

Встановивши, що відповідачі заперечують проти задоволення позовної заяви, погоджений між сторонами порядок користування спірною земельною ділянкою відсутній, вони не можуть в добровільному порядку вирішити питання щодо користування нею, варіант № 3 встановлення порядку користування нею, визначений у названому висновку експерта, якнайкраще відповідає часткам кожного співвласника у нерухомому майні, такий варіант підтримується позивачем, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про встановлення порядку користування земельною ділянкою між сторонами саме за цим варіантом.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що позивачем не надано доказів того, що вона проживала у даному домоволодінні, чи користувалась частинами будинку, які стали власністю позивача, чи перешкоджала позивачу у доступі до його будинку, переобладнанні, створенні окремого виходу, що свідчить про відсутність спору між сторонами, відхиляються апеляційним судом з огляду на таке.

У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Наведеними вище доказами підтверджується, що на письмове прохання позивача, направлене відповідачам 25 жовтня 2021 року, відповідачі письмово не відповіли, твердження позивача про їх усні відмови на це прохання не спростували, предявлений до них позов про встановлення порядку користування не визнали, а відповідач ОСОБА_2 подала проти нього письмові заперечення, неодноразово заявляла клопотання про закриття провадження у справі через відсутність спору, просить рішення скасувати у позові відмовити повністю, що свідчить про те, що між сторонами дійсно виник спір з приводу встановлення порядку користування названою земельною ділянкою, який відповідачі не бажають вирішувати.

Крім того, із матеріалів справи слідує, що угода про порядок користування земельною ділянкою сторонами та попередніми землекористувачами не укладалась, судове рішення щодо порядку користування спільною земельною ділянкою раніше не приймалось, що вказує на те, що будь-яких домовленостей щодо порядку користування земельною ділянкою між сторонами немає.

Позивач у даній справі, являючись колишнім співвласником буд. АДРЕСА_1 та наразі будучи власником 5/8 частини цього будинку, що має тепер адресу АДРЕСА_1 , обрав такий спосіб захисту своїх прав як встановлення порядку користування земельною ділянкою, що не заборонено законом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (висновки Великої Палати Верховного Суду у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц).

Враховуючи, що сторони в позасудовому порядку не вирішили питання користування земельною ділянкою, відповідачі не надали згоди на добровільне встановлення порядку користування земельною ділянкою, вони заперечують проти задоволення позову, відтак у конфліктній ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування земельною ділянкою, такий порядок користування може встановити суд.

Разом з тим, апеляційний суд враховує те, що відповідачами не було запропоновано іншого порядку користування земельною ділянкою, який би відповідав їх часткам у праві власності на буд. АДРЕСА_1 , натомість запропонований позивачем спосіб користування таким нерухомим майном, визначений у висновку експерта під №3, не порушує їх прав та забезпечить баланс інтересів кожного користувача даної земельної ділянки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 зауважила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

З урахуванням наведеного, обставин неможливості реалізації обраного позивачем порядку користування вищезгаданою земельною ділянкою не встановлено, а ОСОБА_2 та іншими відповідачами доказів, які можуть підтверджувати такі обставини, суду не надано.

Попри це, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо заявлення позивачем двох позовних вимог про встановлення порядку користування та виділ земельної ділянки, зважаючи на наступне.

Суд першої інстанції у рішенні по суті спору зазначив, що позивач позовні вимоги про виділення в натурі земельної ділянки для обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 , не заявляв, питання про можливість такого виділення під час призначення судової земельно-технічної експертизи не ставив. Позивач не позбавлений можливості звернення до органу місцевого самоврядування про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування житлового будинку, що розташований за вказаною адресою. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про виділення у користування ОСОБА_1 земельної ділянки 1010,00, кв.м., відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 земельної ділянки площею 555,00 кв. м, оскільки суд не може приймати на себе повноваження органу місцевого самоврядування.

Наведені висновки суду суперечать самі собі, оскільки спочатку суд у них вказує, що позивач позовні вимоги про виділення саме в натурі земельної ділянки не заявляв, питання про можливість такого виділення під час призначення судової земельно-технічної експертизи не ставив, він не позбавлений можливості з приводу цього звернутись до органу місцевого самоврядування, а потім робить висновок про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про виділення у користування земельної ділянки. З вказаної мотивації суду вбачається, що він ототожнив поняття «виділ у користування» та «виділ у натурі» земельної ділянки, що є відмінними поняттями.

Як видно із уточненої позовної заяви, представник позивача просила суд ухвалити рішення, яким встановити порядок користування земельною ділянкою площею 1817 кв. м, що розташована за згаданою вище адресою, відповідно до варіанту 3, визначеного у додатку 3 за результатами судової земельно-технічної експертизи від 29 травня 2023 року, виділивши у користування ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1010 кв. м., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 земельну ділянку площею 555 кв. м, а земельну ділянку площею 252 кв. м залишити у спільному користуванні.

Тобто, позивач не заявляв вимогу про виділення йому земельної ділянки як окремого об`єкта нерухомого майна. Земельна ділянка перебуває у спільному користуванні сторін, а не у спільній частковій власності, тому вимога про виділ частки не могла бути заявлена у позові і не заявлялась стороною позивача.

У постанові від 08 грудня 2021 року у справі № 295/10390/18 Верховний Суд вказав, що встановлюючи порядок користування земельною ділянкою, суд лише визначає умови, на яких співвласники її використовуватимуть з метою забезпечення ефективної реалізації ними своїх прав щодо користування майном. Будь-яких питань, пов`язаних із розпорядженням земельною ділянкою чи з правом власності на неї, суд у такій справі не вирішує.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що суд першої інстанції у висновку, що викладений ним раніше, зазначає про те, що позовна вимога про встановлення порядку користування земельною ділянкою площею 1817 кв. м відповідно до варіанту 3, визначеного у додатку 3 висновку експерта підлягає до задоволення, а вже у описаному вище висновку вказує про відмову в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про виділення у користування. Такий висновок суду також не узгоджується із попереднім його висновком.

За таких обставин, суд першої інстанції виніс судове рішення за вимогою, яка у цій справі не заявлялася, а також зробив висновки, які суперечать попереднім його висновкам, фактично задовольнивши заявлену позивачем вимогу повністю, однак при цьому, зазначивши про часткове задоволення позову, що є неприпустимим, а тому доводи апеляційної скарги представника позивача є обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення заявленої позовної вимоги, проте в подальшому дійшов суперечливих висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, а тому рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 02 листопада 2023 року необхідно змінити, виключивши із нього посилання про часткове задоволення позову та про відмову у задоволенні іншої вимоги позову.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 робить висновок про незаконність додаткового рішення цього ж суду як наслідок після скасування рішення суду першої інстанції по суті позовних вимог.

Враховуючи, що розмір витрат на правничу допомогу, які поніс позивач у першій інстанції, що становить 21 000 грн., представник ОСОБА_2 у скарзі не оспорює, а тому, в силу вимог ст. 367 ЦПК України, він апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст.382 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Положеннями ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог . Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача ; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції фактично задоволено позов у повному обсязі, тому додаткове рішення суду у відповідності до положень ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України підлягає скасуванню із прийняття постанови про новий розподіл понесених витрат на правничу допомогу.

З матеріалів справи слідує, що позивач поніс витрати зі сплати судового збору за подачу позову у розмірі 908 грн. (а. с. 30, том 1) та витрати, пов`язані з проведенням експертизи, у розмірі 19 500 грн. (а. с. 175, том 2).

За таких обставин, у зв`язку із задоволенням позову у повному обсязі, відповідно до положень ст. 141, п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог, вважає за необхідне збільшити розмір стягнутого судового збору за подачу позовної заяви та розміру витрат на проведення експертизи, які стягнуті із відповідачів на користь позивача у рівних частинах із 10 204 грн. до 20 408 грн. (по 6 802,66 грн з кожного), стягнути із відповідачів на користь позивача у витрати на правову допомогу у суді першої інстанції у рівних частинах 21 000 грн. (по 7 000 грн. з кожного), також стягнути із відповідачів на користь позивача судовий збір за подачу останнім апеляційної скарги у рівних частинах 1 362 грн. (по 454 грн. з кожного), а судовий збір, сплачений ОСОБА_2 за подачу апеляційної скарги слід залишити за нею.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Глушковою Ольгою Ігорівною, задовольнити частково.

Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 02 листопада 2023 року змінити, виключивши із нього посилання про часткове задоволення позову та про відмову у задоволенні іншої вимоги позову.

Також змінити це рішення суду в частині розміру стягнутих цим судом судових витрат.

Збільшити розмір стягнутого судового збору за подачу позовної заяви та розміру витрат на проведення експертизи, які стягнуті із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 у рівних частинах із 10 204 грн. до 20 408 грн. (тобто по 6 802,66 грн з кожного).

В іншій частині дане рішення суду залишити без змін.

Додаткове рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Стягнути із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 у рівних частинах 21 000 грн. (тобто по 7 000 грн. з кожного) витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції.

Стягнути із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу останнім апеляційної скарги у рівних частинах 1 362 грн. (тобто по 454 грн. з кожного).

Судовий збір, сплачений ОСОБА_2 за подачу апеляційної скарги, залишити за нею.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: Т. Б. Сало

Т. М. Шемета

Учасники справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_5 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_6 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_7 .

Крижопільська селищна рада Тульчинського району Вінницької області, код у , вул. Героїв України, 59, смт. Крижопіль, Тульчинського району Вінницької області, 24600.