УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року

м. Київ

справа № 454/2519/22

провадження № 61-811ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу керівника Львівської обласної прокуратури на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 07 вересня 2023 року

та постанову Львівського апеляційного суду від 11 грудня 2023 року у справі

за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції

у Львівській області, Львівської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна

в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Львівській області, Львівської обласної прокуратури

про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду.

Позов мотивований тим, що 22 листопада 2010 року дізнавачем СД Сокальського РВ ГУ МВС України у Львівській області винесено постанову про порушення кримінальної справи №128-1450 стосовно нього за частиною другою статті 15, частиною третьою статті 185 Кримінального кодексу України (далі - КК України)

у зв`язку з тим, що він 12 листопада 2010 року близько о 22 год 50 хв, з метою крадіжки чужого майна, проник на територію шахти № 6 «Лісова»

ДП «Львіввугілля», що знаходиться за адресою: с. Сілець Сокальського району Львівської області, звідки з метою особистого збагачення вчинив крадіжку металобрухту, а саме: обігріваючий пристрій типу батарея, металеву пружинку,

три металевих секційних стійки, загальною вагою 160 кг, чим заподіяв шахті

№ 6 «Лісова» ДП «Львіввугілля» матеріальних збитків на загальну суму

240 грн. Однак свого злочинного наміру до кінця не довів, оскільки був затриманий працівниками міліції на місці вчинення злочину.

Підставою для реєстрації кримінальної справи слугував рапорт начальника СДІМ Сокальського РВ ГУ МВС України у Львівській області Шпорука М. М.

від 13 листопада 2010 року, згідно з яким ним спільно із іншим працівником міліції о 23 год 00 хв 12 листопада 2010 року в с. Сілець Сокальського району Львівської області біля території шахти № 6 «Лісова» ДП «Львіввугілля» було затримано ОСОБА_1 , який викрав із території шахти металобрухт та намагався його вивезти. До матеріалів кримінальної справи долучено явку з повинною ОСОБА_1 від 13 листопада 2010 року на ім`я начальника райвідділу міліції, згідно з якою

він зізнався у вчиненні крадіжки, та пояснення від 12 листопада 2010 року змісту аналогічного явці з повинною. Зазначав, що вказану заяву та пояснення ним надано під тиском працівників міліції.

27 грудня 2010 року слідчим СВ Сокальського РВ ГУ МВС України у Львівській області Павук А. М. винесено постанову про припинення кримінального переслідування щодо ОСОБА_1 , оскільки зібрані докази в повній мірі не дають підстав для кримінального переслідування останнього.

21 жовтня 2011 року прокурором Сокальського району винесено постанову

про скасування вказаної постанови слідчого про припинення кримінального переслідування ОСОБА_1 та цього ж дня слідчим винесено постанову

про порушення кримінальної справи стосовно ОСОБА_1 за частиною другою статті 15, частиною третьою статті 185 КК України.

21 жовтня 2010 року слідчим винесено постанову про притягнення ОСОБА_1

як обвинуваченого за частиною другою статті 15, частиною третьою статті 185 КК України.

31 жовтня 2010 року заступником прокурора Сокальського району затверджено обвинувальний висновку за пред`явленим позивачу обвинуваченням

та 07 листопада 2011 року справу скеровано для розгляду до Сокальського районного суду Львівської області.

15 листопада 2012 року Сокальським районним судом Львівської області постановлено обвинувальний вирок у справі, яким ОСОБА_1 засуджено

за частиною другою статті 15, частиною третьою статті 185 КК України

та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі статті 75 КК України звільнено від призначеного покарання з іспитовим строком в 1 рік.

22 листопада 2013 року Апеляційним судом Львівської області постановлено ухвалу, якою вирок суду першої інстанції від 15 листопада 2012 року скасовано,

а справу повернуто прокурору на додаткове розслідування.

26 листопада 2013 року кримінальну справу Апеляційним судом Львівської області направлено у суд першої інстанції.

17 грудня 2013 року Сокальський районний суд скерував кримінальну справу прокурору Сокальського району, яку цього ж дня прокуратурою отримано.

24 листопада 2021 року захисник ОСОБА_1 звернувся із клопотанням

до начальника ВП № 2 Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області щодо досудового розслідування та надання копій документів.

26 листопада 2021 року на ім`я ОСОБА_1 надійшла відповідь за підписом заступника начальника ВП № 2 Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області про те, що вказана кримінальна справа для додаткового розслідування

ні в Сокальський РВ, ні в Сокальський ВП не надходила. Рекомендовано звернутися до Сокальського відділу Червоноградської окружної прокуратури.

Позивачем з`ясовано, що з 24 грудня 2013 року по 17 травня 2019 року відомості щодо кримінальної справи № 128-1450 за його обвинуваченням за частиною другою статті 15, частиною третьою статті 185 КК України не внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань та відповідно не розпочато та не проводилося досудове розслідування.

Лише 17 травня 2019 року СВ Сокальського ВП Червоноградського РВП ГУНП

у Львівській області відомості на підставі вказаної кримінальної справи внесені

до Єдиного реєстру досудових розслідувань, підставою чого фактично стала заява тестя обвинуваченого ОСОБА_2 щодо зняття арешту із автомобіля марки «Audi», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що йому належить на праві приватної власності та який був визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні

21 травня 2019 року слідчий Сокальського ВП, розглянувши матеріали кримінального провадження № 0000275 від 17 травня 2019 року

та заяву ОСОБА_2 , прийняв рішення про відмову у визнанні речовим доказом автомобіля марки «Audi», реєстраційний номер НОМЕР_1 , оскільки у такому відпала потреба.

Також зазначав, що слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 0000275 від 17 травня 2019 року на підставі пункту

2 частини першої статті 284 КПК України, яку ні позивач, ні його представник

не отримали.

23 грудня 2021 року рішення слідчого про закриття кримінального провадження окружною прокуратурою скасовано.

Крім цього, звертав увагу на те, що оскільки 17 травня 2019 року СВ Сокальського ВП Червоноградського РВП ГУ НП у Львівській області відомості на підставі вказаної кримінальної справи внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відтак, станом на 01 грудня 2020 року строк досудового розслідування, згідно статті 219 КПК України, закінчився.

Надалі 22 липня 2022 року Сокальським відділом Червоноградської окружної прокуратури винесено постанову про закриття кримінального провадження

№ 0000275 від 17 травня 2019 року.

Зазначав, що проведеним досудовим розслідуванням та іншими зібраними в ході досудового розслідування та судового розгляду доказами в їх сукупності

не встановлено факту вчинення ОСОБА_1 у 2010 році крадіжки із шахти

№ 6 «Лісова» ДП «Львіввугілля».

Таким чином, проведеним досудовим розслідуванням очевидних ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 15, частиною третьою статті 185 КК України (в редакції Закону станом на 2010 рік)

не встановлено, інших доказів вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення не здобуто.

Позивач стверджував, що фактично з 22 листопада 2010 року по 27 грудня

2010 року, та з 21 жовтня 2011 року по 22 липня 2022 року (10 років 10 місяців

06 днів), тобто 130 місяців, перебував під слідством і судом.

Внаслідок незаконних дій органів прокуратури, суду і досудового розслідування

у зв`язку із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності у скоєнні тяжкого злочину та незаконного застосування запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд, які позивач змушений був переносити у зв`язку із такою протиправною поведінкою відносно нього, приниженні його честі, гідності

та ділової репутації, позивачу завдало психологічні страждання як правова основа поняття моральної шкоди, що призвели до руйнування адаптивного рівня його життєдіяльності, тривалих негативних змін у основних сферах особистості, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків та до необхідності прикладання ним додаткових зусиль для організації свого життя. Незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності, обмеження свободи у вигляді підписки про невиїзд, вимушеним звільненням з роботи, бо на момент вчинення інкримінованого йому злочину за частиною другою статті 15, частиною третьою статті 185 КК України працював охоронцем шахти № 8 «Візейська»

ДП «Львіввугілля», та був засуджений, тривале залучення у судові засідання, судове слідство, необхідність правового захисту викликали гострий стрес небезпеки та невпевненості, розгубленість, страх, потребу у захисті, напруженість та неспокій, відчуття безпомічності, приниження, обурення та відчай.

Усе це викликало у нього душевні хвилювання та спричинило душевний біль.

У зв`язку із чим він також залишився без роботи та засобів для існування,

що спричиняло матеріальні та моральні переживання. Через стрес у нього

як особи з інвалідністю ІІІ групи погіршився стан здоров`я та йому завдано значної моральної шкоди.

У зв`язку з безпідставним перебуванням під слідством та судом понад 10 років, просив стягнути відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 000,00 грн,

що відповідає принципу розумності та справедливості.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 07 вересня

2023 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду

від 11 грудня 2023 року, позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 442 200,00 грн

у рахунок відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що з часу пред`явлення обвинувачення до закриття кримінального провадження ОСОБА_1 безпідставно перебував 66 місяців під слідством та судом, внаслідок чого йому завдано моральну шкоду, розмір якої визначено виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом,

з врахуванням вимог справедливості, розумності.

15 січня 2023 року керівник Львівської обласної прокуратури, через систему «Електронний Суд», звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою

на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 07 вересня

2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 11 грудня 2023 року,

в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить повністю скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 07 вересня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду

від 11 грудня 2023 року в задоволеній частині та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що у матеріалах справи відсутні належні

та допустимі докази завдання позивачу моральної шкоди, душевних та психічних страждань, які б спричинили погіршення стану його здоров`я, порушення стосунків з оточуючими людьми, а також суттєве обмеження прав та можливостей,

які потребують додаткових матеріальних затрат. Зазначає, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди не підтверджений належними та допустимими доказами, а також не встановлено наявності причинного зв`язку між рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідачів та моральною шкодою. Вказує, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи безпідставно

не застосовано до вказаних правовідносин частину четверту статті 1176 ЦК України, оскільки позивач у процесі досудового розслідування шляхом самообмови перешкоджав з`ясуванню істини у справі, що сприяло оголошенню йому підозри, обрання запобіжного заходу та тривалості досудового розслідування у кримінальному провадженні, а зазначені обставини виключають відшкодування шкоди. Звертає увагу, що законність дій органу дізнання, досудового слідства чи прокуратури позивач не оскаржував. Заявник вважає, що вимога про визнання незаконними дій органів досудового розслідування у кримінальних провадженнях, має вирішуватись у порядку кримінального судочинства.

У касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судових рішень міститься посилання на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України

(суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду). Зокрема, заявник

у касаційній скарзі зазначає, що суди в оскаржуваних рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені

у постановах Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 757/59501/19

та від 18 травня 2022 року у справі № 522/2493/18.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу

суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах).

За змістом положень частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову

у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені

в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень чи їх невідповідності висновкам, викладених у наведеній заявником постанові Верховного Суду, щодо питання застосування норми права

у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі.

Верховний Суд виходить із такого.

Встановлені судами обставини

Постановою дізнавача СД Сокальського РВ ГУМВС України у Львівській області

від 22 листопада 2010 року порушено кримінальну справу № 128-1450 стосовно ОСОБА_1 за частиною 2 статті 15 та частиною 3 статті 185 КК України.

Постановою слідчого СВ Сокальського РВ ГУМВС України у Львівській області старшого лейтенанта міліції Павука А. М. від 27 грудня 2010 року про припинення кримінального переслідування щодо особи кримінальне переслідування, розпочате щодо ОСОБА_1 , припинено. Кримінальну справу №128-1450 за частиною другою статті 15 та частиною третьою статті 185 КК України за фактом замаху на крадіжку металевих частин конструкцій шахтного обладнання як брухт чорного металу стосовно ОСОБА_1 вважати такою, що порушена за фактом вчинення злочину.

Постановою прокурора Сокальського району від 21 жовтня 2011 року скасовано постанову про припинення кримінального переслідування стосовно ОСОБА_1 .

Постановами слідчого СВ Сокальського РВ ГУ МВС України у Львівській області

від 21 жовтня 2011 року порушено кримінальну справу стосовно ОСОБА_1

за частиною другою статті 15 та частиною третьою статті 185 КК України

та притягнуто ОСОБА_1 як обвинуваченого за частиною 2 статті 15 та частиною 3 статті 185 КК України.

31 жовтня 2011 року заступником прокурора Сокальського району затверджено обвинувальний висновок за пред`явленим обвинуваченням у кримінальній справі

№ 128-1450 стосовно обвинувачення ОСОБА_1 за частиною другою статті

15 та частиною третьою статті 185 КК України та 07 листопада 2011 року справу скеровано для розгляду по суті до Сокальського районного суду Львівської області.

Вироком Сокальського районного суду Львівської області від 15 листопада

2012 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 15, частиною третьою статті 185 КК України,

та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі статті

75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування призначеного судом покарання якщо він протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. На підставі статті 76 КК України зобов`язано

ОСОБА_1 періодично з`являтися в органи кримінально-виконавчої системи

для реєстрації.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22 листопада 2013 року вирок Сокальского районного суду Львівської області від 15 листопада 2012 року скасовано, а справу повернуто прокурору Сокальського району на додаткове розслідування через Сокальський районний суд Львівської області.

17 грудня 2013 року Сокальський районний суд Львівської області направив кримінальну справу щодо обвинувачення ОСОБА_1 за частиною другою статті 15, частиною третьою статті 185 КК України для проведення додаткового розслідування згідно з ухвалою Апеляційного суду Львівської області

від 22 листопада 2013 року.

17 травня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 15, частиною третьою статті 185 КК України.

Постановою старшого слідчого Сокальського відділення поліції Червоноградського відділу поліції ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції Прус О. Р. від 08 липня 2019 року про закриття кримінального провадження кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань

№ 0000275 від 17 травня 2019 року, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті

15, частиною третьою статті 185 КК України, на підставі пункту 2 частини першої статті 184 КПК України.

Постановою заступника керівника Червоноградської окружної прокуратури Львівської області Гарасимчука Я. М. від 23 грудня 2021 року про скасування постанови про закриття кримінального провадження постанову старшого слідчого Сокальського відділення поліції Червоноградського відділу поліції ГУНП

у Львівській області старшого лейтенанта поліції Прус О. Р. від 08 липня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000275 скасовано.

Постановою начальника відділу Червоноградської окружної прокуратури

Пастуха А. С. від 22 липня 2022 року про закриття кримінального провадження кримінальне провадження № 0000275 від 17 травня 2019 року

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 15, частиною третьою статті 185 КК України, на підставі пункту 2 частини першої статті 184 КПК України закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення.

Отже, судами встановлено, що ОСОБА_1 фактично незаконно перебував

під слідством та судом з 22 листопада 2010 року до 27 грудня 2010 року,

з 21 жовтня 2011 року до 23 грудня 2013 року, з 17 травня 2019 року до 08 липня 2019 року, з 23 грудня 2021 року до 22 липня 2023 року, тобто 66 місяців.

На час вирішення справи в суді першої інстанції мінімальний розмір заробітної плати становив 6 500,00 грн, а тому мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди позивачу за 66 місяців незаконного перебування під слідством і судом дорівнює 442 200,00 грн.

Правове обґрунтування

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт,

то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала (пункт 2 частини другої статті

1167 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових

і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частини перша та друга статті 1176 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів,

що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах

і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»

у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль

для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело

до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини перша, п`ята, шоста статті 4 Закону України

«Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», § 62).

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів,

що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування

під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди

за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом

із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, водночас визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром,

що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі визначити й більший розмір відшкодування.

У постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15 (провадження

№ 14-298цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок,

що законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки

він є гарантованим мінімумом. Проте, визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичний біль, душевні і психічні страждання тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих

і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, часу та зусиль, потрібних для відновлення попереднього стану, і самої можливості такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Тож суд повинен з`ясувати усі доводи позивача, наведені ним на обґрунтування

як обставин завдання, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір відшкодування моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості

і справедливості.

Висновки Верховного Суду

Встановивши, що позивач незаконно перебував під слідством і судом 66 місяців,

суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, застосувавши правило частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють

оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури

і суду», визначив суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 442 200,00 грн, тобто у гарантованому державою мінімальному розмірі такого відшкодування.

Верховний Суд погоджується із такими висновками судів попередніх інстанцій.

Визначаючи розмір відшкодування завданої позивачу шкоди, суди керувалися принципами розумності, справедливості та співмірності, забезпечили позивачеві відшкодування завданої йому моральної шкоди у розмірі, який є співмірним

із понесеними моральними стражданнями, враховуючи встановлені фактичні обставини справи.

У касаційній скарзі як на підставу оскарження судового рішення міститься посилання на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема, у касаційній скарзі зазначено, що суди в оскаржуваних рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених

у постановах Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 757/59501/19

та від 18 травня 2022 року у справі № 522/2493/18.

Верховний Суд, переглядаючи справу № 757/59501/19 (провадження

№ 61-16162св20) та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, встановив, що позов є передчасним, у кримінальному провадженні не встановлено факту вчинення кримінального правопорушення стосовно позивачки, тому право на позов на підставі частини другої статті 1177 ЦК України у неї не виникло.

Верховний Суд, переглядаючи справу № 522/2493/18 (провадження

№ 61-18287св20) в касаційному порядку, встановив обґрунтованість позовних вимог позивача у зв`язку із тим, що під час кримінального переслідування позивачки мало місце невиконання державою обов`язків за статтею 3 Конвенції, що дає їй право на відшкодування моральної шкоди.

Отже, посилання у касаційній скарзі на пункт 1 частини першої статті 389 ЦПК України, а саме, на неврахування судами висновків Верховного Суду, викладених

у постановах Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 757/59501/19

та від 18 травня 2022 року у справі № 522/2493/18 є безпідставними, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, не є подібними, у кожній

із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи

їх у сукупності.

Водночас у справі, про перегляд якої подано касаційну скаргу, судами визначено розмір відшкодування моральної шкоди у мінімальному розмірі, який гарантований державою.

Підсумовуючи, Верховний Суд у справі, яка переглядається, дійшов переконання, що висновки судів попередніх інстанцій ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, застосовано правильно, суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам апеляційної скарги,

яким апеляційним судом надана відповідна правова оцінка.

Оскільки правильне застосування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга

є необґрунтованою, а тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження із підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою керівника Львівської обласної прокуратури на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 07 вересня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 11 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Львівській області, Львівської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська