КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи 369/5743/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3061/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Дубас Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.,

секретар - Черняк Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Боярської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Боярської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 серпня 2023 року,

встановив:

у квітні 2023 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_1

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив визначити місце проживання дитини разом з батьком.

У серпні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову. Просила вжити заходи забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_2 виконувати графік спілкування та виховання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затверджений рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області від 19 січня 2023 року, дотримуючись днів тижня та годин доби для повернення малолітнього сина матері. В обґрунтування заяви вказувала, що ОСОБА_2 не виконує графік спілкування та не повернув дитину матері у визначені години За таких обставин вважає, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зобов`язання відповідача виконувати графік зустрічей може призвести до утруднення виконання рішення суду та ефективного захисту прав позивача.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 серпня 2023 року заяву було задоволено, до ухвалення рішення встановлено обов`язок ОСОБА_2 виконувати графік спілкування та виховання дитини ОСОБА_4 , затверджений рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради від 19.01.2023 №9/51, а саме - 1 і 3 тиждень місяця: з 17-00 години вівторка до 20-00 години середи, з 17-00 години п`ятниці до 20-00 години неділі; 2 і 4 тиждень місяця: з 17-00 години вівторка до 19-00 години п`ятниці, дотримуючись днів тижня та годин доби для повернення малолітнього сина матері.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні вимог заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_7 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, позивач ОСОБА_1 посилалась на те, що рішенням Виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області від 19 січня 2023 року «Про визначення способу участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього ОСОБА_4 та спілкуванні з ним» було затверджено висновок про визначення способу участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього

ОСОБА_4 та встановлено для батька дні спілкування та виховання без присутності матері: 1 та 3 тиждень місяця: з 17 год. 00 хв. вівторка до 20 год. 00 хв. середи, з 17 год. 00 хв. п`ятниці до 20 год. 00 хв. неділі; 2 і 4 тиждень місяця: з 17 год. 00 хв. вівторка до 19 год. 00 хв. п`ятниці. Зазначала, що в ході розгляду у суді справи про визначення місця проживання дитини, яка фактично проживає разом з матір`ю, ОСОБА_2 не повернув дитину після відведеного часу для спілкування, а тому невжиття заходів забезпечення позову шляхом встановлення обов`язку відповідача виконувати графік спілкування та повертати дитину матері в обумовлений час може унеможливити ефективний захист прав позивача.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 серпня 2023 року заяву було задоволено, до ухвалення рішення встановлено обов`язок ОСОБА_2 виконувати графік спілкування та виховання дитини ОСОБА_4 , затверджений рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради від 19.01.2023 №9/51, а саме - 1 і 3 тиждень місяця: з 17-00 години вівторка до 20-00 години середи, з 17-00 години п`ятниці до 20-00 години неділі; 2 і 4 тиждень місяця: з 17-00 години вівторка до 19-00 години п`ятниці, дотримуючись днів тижня та годин доби для повернення малолітнього сина матері.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існує спір щодо визначення проживання дитини, а тому для ефективного захисту прав позивача та з урахування інтересів дитини дійшов висновку про доцільність вжиття заходів забезпечення позову у вказаний позивачем спосіб.

Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

У своїй апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те що на розгляді у суді також перебуває справа за його позовом про визначення порядку спілкування батька з дитиною і ухвалою Київо-Святошинського районного суду Київської області від 28 червня 2023 року було вжито заходи забезпечення позову та заборонено будь-яким фізичним особам, у тому числі ОСОБА_1 до набрання законної сили рішенням суду у справі № 369/8877/22 перешкоджати ОСОБА_2 виконувати батьківські права, у тому числі у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_8 . Зазначав, що вжиття судом заходів забезпечення позову у даній справі нівелює принцип правової визначеності та надає можливість уникнення виконання судового рішення, яке набрало законної сили. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Як вбачається з виділених матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області від 09 березня 2023 року визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

З наданих довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вбачається, що фактичним місцем проживання позивача за первісним позовом разом з дитиною є: АДРЕСА_1 .

З акту, складеного депутатом Боярської міської ради Київської області 04 лютого 2023 року, вбачається, що ОСОБА_1 разом з дитиною - ОСОБА_4 з 01 грудня 2022 року проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Також акт підписано сусідами ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області від 19 січня 2023 року встановлено для ОСОБА_2 графік спілкування з дитиною - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На розгляді Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа 369/8877/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення порядку спілкування з дитиною.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 червня 2023 року, яка була залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 листопада 2023 року, було вжито заходи забезпечення позову ОСОБА_2 шляхом заборони будь-яким фізичним особам, у тому числі ОСОБА_1 до набрання законної сили рішенням суду у справі № 369/8877/22 перешкоджати ОСОБА_2 виконувати батьківські права, у тому числі у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_8 .

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою, другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року).

Суть висновків Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» (Сristian Сatalin Ungureanu v. Romania, заява № 6221/14, пункти 29-34, рішення від 04 вересня 2018 року) зводиться до того, що допущення державою ситуації, коли один з батьків втрачає доступ до власної дитини ще й протягом тривалого часу, у тому числі за наявності судового спору між батьками, від якого, зокрема, залежить характер цього доступу, навіть якщо це відбувається без порушення існуючих нормативних правил держави, є порушенням статті 8 Європейської конвенції з прав людини 1950 року - права на повагу до приватного і сімейного життя того з батьків, доступ до дитини якого обмежується або унеможливлюється. Відповідно до обставин вказаної справи мова не йшла про ситуацію, коли є об`єктивні підстави вважати, що зазначений доступ до дитини явно суперечить її інтересам.

Згідно з практикою ЄСПЛ оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагає від судів ретельної оцінки низки факторів з точки зору збалансованості інтересів. Залежно від обставин конкретної справи вони можуть відрізнятися. Але надзвичайно важливими є врахування найкращого інтересу дитини. При визначенні найкращого інтересу дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, пункт 100, від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, пункт 76).

В даному випадку матеріали справи свідчать про те, що між сторонами, які є батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , існує спір щодо місця його проживання та участі батьків у його вихованні, за вирішенням якого вони звернулись до суду.

З наданих до суду доказів вбачається, що малолітня дитина фактично проживає разом з матір`ю, а батьку встановлено графік спілкування з дитиною. При цьому ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_1 йому чиняться перешкоди у спілкуванні з дитино, а встановлений графік не виконується, у зв`язку з чим він звернувся до суду з позовом про визначення порядку спілкування з дитиною.

При зверненні до суду із заявою про забезпечення позову, позивач ОСОБА_1 вказувала, що ОСОБА_2 в обумовлений графіком час забрав дитину, однак не повертає, не надає матері доступу до дитини.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що ОСОБА_2 графік спілкування з дитиною не виконує, забрав дитину та не повертає малолітнього сина матері, не надає їй доступу до дитини, не повідомляє про стан її здоров`я.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Якименко М.М. пояснив, що дитина перебуває разом з батьком, обставини, на які посилалась позивач, не спростовував.

Доводи апеляційної скарги, що заходи забезпечення позову є тотожними до заявлених позовних вимог, є безпідставними, оскільки вжиті для забезпечення позову про визначення місця проживання дитини, а отже не є тотожними.

Колегія суддів вважає неспроможними доводи представника скаржника про те, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом встановлення його обов`язку виконувати графік спілкування та виховання дитини, затверджений рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради від 19.01.2023 №9/51, а саме - 1 і 3 тиждень місяця: з 17-00 години вівторка до 20-00 години середи, з 17-00 години п`ятниці до 20-00 години неділі; 2 і 4 тиждень місяця: з 17-00 години вівторка до 19-00 години п`ятниці, дотримуючись днів тижня та годин доби для повернення малолітнього сина матері, призводить до порушення його прав, суперечать завданню цивільного судочинства та нівелює заходи забезпечення його позову про визначення порядку спілкування з дитиною шляхом заборони будь-яким фізичним особам, у тому числі ОСОБА_1 , до набрання законної сили рішенням суду у справі № 369/8877/22 перешкоджати ОСОБА_2 виконувати батьківські права, у тому числі у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_8 .

Зі змісту апеляційної скарги неможливо встановити яким чином на думку ОСОБА_2 забезпечення позову шляхом його зобов`язання дотримуватись графіку зустрічей з дитиною призводить до порушення його прав, враховуючи те, що про встановлення саме такого графіку зустрічей з сином він просив при звернення до суду у справі №369/8877/22.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Вказана норма кореспондується із положеннями частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини перша-третя статті 157 СК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми 2003 року дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

З огляду на вказані норми матеріального права батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і відбувається саме в інтересах дитини.

Встановлення графіку спілкування ОСОБА_2 з дитиною до вирішення по суті спору про визначення її місця проживання та порядку спілкування, а також встановлення обов`язку батька після зустрічей з дитиною повертати її матері, відповідає інтересам малолітнього ОСОБА_4 та не призводить до порушення прав позивача та відповідача.

Статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, ухвала була постановлена судом першої інстанції при дотриманні норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 серпня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 05 лютого 2024 року.

Головуючий

Судді