Справа № 192/1728/23
Провадження № 2/192/86/24
РІШЕННЯ

Іменем України

23 січня 2024 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Стрельникова О. О.

за участю: секретаря судового засідання Савчукової В. В.,

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки адвоката Ільєнка Ю. В.,

представників відповідача ОСОБА_2 , адвоката Степанова Є. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КСГ «ДНІПРО» про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до судуз позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона є власником земельної ділянки кадастровий номер :01:042:0014, площею 7,366 га, яка розташована на території Новопокровської селищної ради, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

В державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вказано, що 30 січня 2015 року між відповідачем та ОСОБА_3 був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки. Додатковою угодою від 21 квітня 2021 року між тими самими особами, до договору внесені зміни.

Земельна ділянка 30 січня 2015 року фактично передана відповідачу і перебуває у його користуванні, оскільки згідно висновку експерта ОСОБА_3 не підписувала договір оренди від 30 січня 2015 року та додаткову угоду від 21 квітня 2021 року, тому просила усунути їй перешкоди в користуванні її земельною ділянкою, шляхом її повернення , а також просила скасувати державну реєстрацію речового права.

Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов в повному обсязі пославшись на обґрунтування викладене в позовній заяві.

Представники відповідачів в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, пославшись на те, що мати позивачки до її смерті отримувала орендну плату за оренду земельної ділянки, тому вчинила конклюдентні дії чим схвалила правочин між нею та відповідачем, при цьому висновок експерта наданий позивачкою є необґрунтованим, у зв`язку з чим просили в задоволені позову відмовити. Крім того, представник відповідача ОСОБА_2 пояснив суду, що ними до теперішнього часу здійснюється обробка землі позивачки і їй нараховується орендна плата за користування земельною ділянкою та сплачується за неї податок.

Наданий відповідачем відзив на позов та додані до нього докази повернуті відповідачу, з підстав подання їх за межами підготовчого засідання без поважних причин.

Суд заслухавши сторони, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 березня 2023 року позивачка ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 7,366 га, яка розташована на території Новопокровської селищної ради, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:042:0014. Дана земельна ділянка перейшла позивачці в порядку спадкування після смерті матері позивачки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (Т. 1 а. с. 48).

Дану обставину відповідач не заперечував.

Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 30 січня 2015 року, щодо земельної ділянки кадастровий номер :01:042:0014, сторонами вказаного договору вказані орендодавець ОСОБА_3 , орендар ТОВ «КСГ «Дніпро» (Т. 1 а. с. 43-44).

Даний договір містить в графі «Орендодавець» - підпис особи від імені ОСОБА_3 .

Згідно додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 30 січня 2015 року, укладеної 21 квітня 2021 року, сторонами вказаної додаткової угоди вказані орендодавець ОСОБА_3 , орендар ТОВ «КСГ «Дніпро» (Т. 1 а. с. 45).

Дана додаткова угода містить в графі «Орендодавець» - підпис оосби від імені ОСОБА_3 .

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права в реєстрі відносно земельної ділянки кадастровий номер :01:042:0014, міститься запис про інше речове право 10542334, а саме право оренди земельної ділянки, орендодавець ОСОБА_3 , орендар ТОВ «КСГ «Дніпро» (Т. 1 а. с. 10).

З Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню №0000115 вбачається, що 23 травня 2023 року до реєстру внесені такі відомості 22 травня 2023 року до ВП №9 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява ОСОБА_1 , про те, що невстановлена особа підробила підпис її покійної матері ОСОБА_3 в Додатковій угоді до Договору оренди земельної ділянки та використала даний документ для реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права. Попередня правова кваліфікація ч. 4 ст. 358 КК України (Т. 2 а. с. 12).

Згідно висновку експерта №СЕ-19/104-23/29158-ПЧ від 25 серпня 2023 року наданого в межах досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000115, експерт надав такі висновки: Підписи від імені ОСОБА_3 у Договорі оренди земельної ділянки від 30 січня 2015 року з кадастровим номером :01:042:0014 із додатком в графі «Орендодавець» виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою.

Підпис від імені ОСОБА_3 у Додатковій угоді від 21 квітня 2021 року до Договору оренди земельної ділянки від 30 січня 2015 року з кадастровим номером :01:042:0014 в графі «Орендодавець» виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою (Т. 1 а. с. 49-52).

Таким чином, суд вважає, що між позивачкою та відповідачем виникли правовідносини зі спору щодо правомірного користування відповідачем земельною ділянкою позивачки.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у ч. 1 ст. 215 ЦК України, так і у ст.ст. 229233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

За ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі у редакції, чинній на дату, зазначену в спірних договорах) договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за ст. 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 46, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Позивачка, яка є спадкоємицею своєї матері повністю успадкувала права на спірну земельну ділянку.

Згідно ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачка яка є власником спірної земельної ділянки має перешкоди в користуванні свою земельною ділянкою, оскільки відповідач користується земельною ділянкою позивачки.

При цьому суд вважає, що позивачкою доведено ту обставину, що відповідач здійснює користування земельною ділянкою позивачки без належної правової підстави, оскільки договір оренди від 30 січня 2015 року з додатковою угодою від 21 квітня 2021 року є не укладеними, враховуючи, що ОСОБА_3 їх не підписувала.

Суд ставиться критично до доводів сторони відповідача, що висновок експерта наданий позивачкою на підтвердження обставин не підписання її матір`ю договору оренди від 30 січня 2015 року та додаткової угоди від 21 квітня 2021 року до нього, є не допустимим доказом з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 3 ст. 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Частиною 2 ст. 103 ЦПК України визначено, що у разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

Статтею 113 ЦПК України передбачено, що якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).

Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Із зазначених вище норм процесуального закону, встановлених у справі обставин, досліджених судом доказів вбачається, що висновок експерта №СЕ-19/104-23/29158-ПЧ від 25 серпня 2023 року за результатами проведеної експертизи Дніпропетровським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром на підставі постанови прокурора у кримінальному провадженні, долучений до матеріалів справи є належним та допустимим доказом, дослідженим судом відповідно до визначеного законом порядку.

У випадку незгоди з висновком експерта за результатами експертизи, проведеної у кримінальному провадженні, відповідач мав право заявити клопотання про призначення експертизи, виклавши у клопотанні підстави незгоди з цим висновком та зазначивши вимоги до повторної експертизи, що відповідачем зроблено не було.

Разом з тим, згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

В даному випадку, експерт був обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Тому суд вважає, що висновок експерта №СЕ-19/104-23/29158-ПЧ від 25 серпня 2023 року є належним та допустимим доказом в даній цивільній справі.

Такі висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду викладені в постанові № 752/21411/17 від 25 березня 2021 року.

Щодо доводів представника відповідача, що ОСОБА_3 вчинила конклюдентні дії чим схвалила правочин між нею та відповідачем, то суд зауважує, що доказів на підтвердження вказаного відповідачем суду не надано, при цьому, як зазначив сам представник відповідача ОСОБА_2 позивачка не приймає орендну плату за користування ними земельною ділянкою від відповідача, що свідчить про відсутність будь-яких конклюдентних дій з боку позивачки.

Таким чином, суд вважає, що заявлені позивачкою позовні вимоги щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, шляхом повернення спірної земельної ділянки від відповідача позивачці.

Такий спосіб захисту порушеного права позивачки узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною в постанові від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц.

При цьому оскільки судом встановлено, що договір оренди від 30 січня 2015 року є неукладеним, тому суд вважає, що обґрунтованими є вимоги позивачки про скасування державної реєстрації іншого речового права, а саме права оренди спірної земельної ділянки за відповідачем.

У зв`язку з чим позов позивачки підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір сплачений нею під час звернення з позовом до суду (Т. 1 а. с. 23, 29).

На підставі викладеного, ст.ст. 11, 202, 203, 205, 207, 391 ЦК України; Законому України «Про оренду землі» та керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 81, 82, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КСГ «ДНІПРО», яке розташоване: смт Новопокровка, Солонянського району, Дніпропетровської області, вул. Дружби, буд. 4, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 20252198 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :01:042:0014, площею 7,366 га, яка розташована на території Новопокровської селищної ради, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, шляхом повернення земельної ділянки від Товариства з обмеженою відповідальністю «КСГ «ДНІПРО» до ОСОБА_1 .

Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію іншого речового права, а саме права оренди земельної ділянки під записом №10542334.

Судові витрати по справі покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «КСГ «ДНІПРО».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КСГ «ДНІПРО» на користь ОСОБА_1 2147 (дві тисячі сто сорок сім) грн. 20 (двадцять) коп. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду..

Повне судове рішення складено 25 січня 2024 року.

Головуючий: суддя Стрельников О. О.