Справа №:755/419/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі

головуючої судді Яровенко Н.О.,

при секретарі Локотковій І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовна заява мотивована тим, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 28 червня 1988 року проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з позивачем у вказаній квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - дружина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - донька, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - син, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - син. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 у вказаній квартирі з 28 червня 1988 року зареєстрований але з 2012 року не проживає. У квітні 2012 року він виїхав на інше місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 до своєї дружини ОСОБА_7 . Незважаючи на його тривале непроживання в спірній квартирі на нього нараховуються суми житлово-комунальних послуг. Спірна квартира є комунальною територіальної громади м. Києва та належить до державного житлового фонду. Відповідач добровільно виїхав з спірної квартири, наміру повертатися на місце проживання до спірної квартири не має, зберігати право користування житлом не хоче у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 січня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позивач у судове засідання, призначене на 13 лютого 2024 року не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

12 лютого 2024 року відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, в якому посилаючись на складні відносини між батьками та братом з сестрою вказує, що добровільно виїхав з спірної квартири будувати власне життя зі своєю дружиною та немаючи намір повертатися в спірну квартиру зазначає, що позовні вимоги позивача визнає та проти задоволення позову не запечеречує.

За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, квартира АДРЕСА_1 , є Комунальною територіальної громади м. Києва та належить до державного житлового фонду, зазначена квартира розташована на 4 (четвертому) поверху п`ятиповерхового будинку і складається із двох кімнат загальною площею 40,00 кв.м., житловою площею 24,00 кв.м.

Позивач є наймачем квартири.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи № 105262655 від 11.01.2024 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 23).

Разом з тим, згідно із актом про проживання особи без реєстрації від 16 грудня 2023 року мешканцями у присутності Голови правління ОСББ Воскресенська 12/а підтверджується, що в квартирі АДРЕСА_5 дійсно проживає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з квітня 2012 року по теперішній час по теперішній час. (а.с. 9)

Згідно ст. 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 71 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до статті 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

В ході розгляду даної справи, на підставі належних, допустимих та достовірних доказів судом встановлено, що відповідач у строк понад шість місяців не проживає в житловому приміщенні.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Разом із тим, у частині 2 статті 8 Конвенції визначено підстави, за яких втручання держави у використання особою права на житло, захищеного даною статтею, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися «в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни», для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.

У постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року №2 Пленум Верховного Суду України підкреслив, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

В ході розгляду даної справи з`ясовано та підтверджено матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 уклали шлюб зареєстрований 24 листопада 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві з відповідним актовим записом 1917.

Також в ході розгляду справи відповідачем підтверджено, що в спірній квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_2 не проживає та зазначає, що з 2012 року проживає разом зі своєю дружиною в квартирі її батька за адресою: АДРЕСА_2 .

За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною 2 статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати.

Позивачами при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 гривень, тому враховуючи те, що судом позовні вимоги задоволено в повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1073,60 гривень .

Враховуючи наведене та керуючись ст. 64, 71, 72 Житлового кодексу Української РСР, ст. 2, 10, 76, 77-81, 89, 209, 210, 223, 247, 265, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_9 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір 1073 гривень 60 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи відповідно доп. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

Третя особа: ОСОБА_4 , РОНКПП невідомий, зареєстрованє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

Третя особа: ОСОБА_5 , зареєстрованє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

Третя особа: ОСОБА_6 , РНОКПП невідомий, зареєстрованє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Яровенко Н.О.