Номер провадження: 22-ц/813/194/24
Справа № 522/142/19
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

23.01.2024 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання директора Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Кішко Д. про уточнення експертного завдання у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог на боці позивача: ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за невиконання зобов`язання, -

встановила:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом, який було уточнено, до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за невиконання зобов`язання, передбаченого актом цивільного законодавства України, а саме ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», у вигляді грошових коштів в сумі боргу, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 46845955,80 грн. та трьох відсотків річних від простроченої суми у розмірі 2205981,41 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначала, що 06 серпня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено Договір позики, відповідно до якого відповідач передала суму у розмірі 7560000 грн., що еквівалентно 339000 доларів США по курсу комерційних банків України строком до 20 грудня 2015 року, тобто на 133 дні. Надалі, з метою забезпечення повного виконання ОСОБА_3 зобов`язання за Договором позики, 07 серпня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , діючим від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності, посвідченої Іллічовою Н.А., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 04 вересня 2014 року, було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Тімченко О.І. та зареєстрований в реєстрі за № 324. Однак, ОСОБА_3 грошові кошти не повернув, тому відповідачем було здійснено звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке належало ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору дарування від 15 грудня 2012 року реєстровий № 1569, в рахунок погашення заборгованості за Договором позики від 06 серпня 2015 року.

Однак, відповідно до проведеного оціночно-будівельного експертного дослідження від 18 вересня 2018 року, позивачем було здійснено оцінку вартості вищевказаного нерухомого майна на 26 травня 2017 року, а саме на час переходу права власності на предмет іпотеки, яка склала 51972116 грн., якщо зменшити дану суму на суму вищевказаної заборгованості у розмірі 7500000,00 грн., сума різниці між вартістю нерухомого майна та розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя складає 44472116 грн. В результаті вищевказаного, 90% перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя складає, у даному випадку, 40024904,40 грн., що і є заборгованістю ОСОБА_2 перед ОСОБА_5 . При цьому, позивачем на адресу відповідача було направлено дві вимоги про виконання зобов`язань, але вони до теперішнього часу не виконані, заборгованість не погашена.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідача судовий збір, сплачений при подачі до суду позовної заяви на загальну суму 10514,40 грн, та при поданні апеляційної скарги у розмірі 14715,00 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

На думку апелянта, судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні необґрунтовано зазначено, що для правильного та об`єктивного вирішення спору недоцільно брати до уваги висновки експертів, які надані суду сторонами справи. При цьому, судом взагалі не надано оцінку доказу по справі, який надавався позивачем разом із позовною заявою, а саме: висновок №154-2018 від 18 вересня 2018 року оціночно-будівельного дослідження, який є письмовим доказом по справі та підтверджував доводи, викладені у позовній заяві щодо вартості предмета іпотеки.

Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано те, що згідно положень ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Тобто, дана норма права не ставить у залежність визначення вартості предмета іпотеки на час переходу права власності з пунктами самого договору, а зазначає, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття, а ні на момент укладення договору іпотеки.

Під час розгляду справи Одеським апеляційним судом, представником ОСОБА_1 було заявлене клопотання про призначення у справі повторної судової оціночно-будівельної експертизи, яке обґрунтоване тим, що наявний у матеріалах справи висновок експерта №043/2019 від 29 березня 2019 року, та висновок № 3/12-19 від 28 грудня 2019 року є неоднозначними та такими, що викликають сумніви у їх правильності.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 червня 2022 року заяву представника ОСОБА_1 про призначення повторної судової оціночно-будівельної експертизи у справі задоволено. Призначено у справі повторну судову оціночно-будівельну експертизу, проведення якої доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, на вирішення експертів поставлено наступне питання: яка ринкова вартість житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 26.05.2017 року, на підставі наданих документів з врахуванням технічного стану як «відмінне», без врахування вартості земельного фактору? (т. 5 а.с. 80-83).

02 січня 2024 року на адресу Одеського апеляційного суду від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшла справа разом із клопотанням директора Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Кішко Д. про уточнення експертного завдання у справі, у якому заявником зазначено, що під час проведення експертизи було встановлено, що відповідно до пп. 1.2.14. п.1.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, дана експертиза не є повторною, оскільки для проведення експертизи на дослідження надані додаткові матеріали (зразки для порівняльного дослідження, вихідні данні тощо), які не були надані експерту під час проведення первинної експертизи та надання висновку № 043/2019 від 29.03.2019 р. Оскільки наразі проведення експертизи завершено та триває оформлення висновку експерта, то необхідна згода суду щодо надання висновку оціночно-будівельної експертизи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, ознайомившись із клопотанням, матеріалами справи, доходить до висновку, що клопотання директора Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Кішко Д. про уточнення експертного завдання у справі підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 103 ЦПК України визначено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 104 ЦПК України, про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Призначаючи судову експертизу, суд повинен чітко визначити предмет експертизи, тобто обставини, що мають значення для справи та потребують встановлення із застосуванням спеціальних знань експерта.

У даному випадку, сторони не погоджуються із наявними у матеріалах справи висновком експерта №043/2019 від 29.03.2019 року, та експертним дослідженням №3/12-19 від 28 грудня 2019 року. Крім того, висновок експерта №043/2019, наданий стороною позивача, ставиться під сумнів в частині своєї об`єктивності та повноти іншим висновком експерта №3/12-19, який був наданий стороною відповідача.

Таким чином, проведення судової оціночно-будівельної експертизи у даній справі обумовлено об`єктивними сумнівами сторін у правильності раніше наданих висновків експертів, а також необхідністю з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Колегія суддів враховує, що під час проведення експертизи було встановлено, що для проведення експертизи на дослідження були надані додаткові матеріали (зразки для порівняльного дослідження, вихідні данні тощо), які не були надані експерту під час проведення первинної експертизи та надання висновку № 043/2019 від 29 березня 2019 року, таким чином, відповідно до пп. 1.2.14. п.1.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та ч. 2 ст. 113 ЦПК України, дана експертиза не може бути визнана судом повторною.

Наразі проведення експертизи завершено та триває оформлення висновку експерта, і вказаному висновку, разом із раніше наданими висновками проведених експертиз, колегією суддів буде надано правову оцінку при розгляді справи по суті.

На підставі викладеного та враховуючи, що проведення даної експертизи має значення для правильного, об`єктивного та всебічного розгляду справи, колегія суддів доходить до висновку про необхідність задоволення клопотання директора Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Кішко Д. про уточнення експертного завдання у справі, та визначення, що призначена ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 червня 2022 року судова оціночно-будівельна експертиза не є повторною.

Керуючись ст. ст. 103,108, 260, 368, 381, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Клопотання директора Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Кішко Д. про уточнення експертного завдання у справі - задовольнити.

Уточнити експертне завдання у справі.

Визначити, що призначена ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 червня 2022 року судова оціночно-будівельна експертиза не є повторною та вважати вірним проведення судової оціночно-будівельної експертизи.

Надати згоду експерту Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України на проведення та надання висновку судової оціночно-будівельної експертизи у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог на боці позивача: ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за невиконання зобов`язання.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе