Справа № 404/3646/23
Номер провадження 2/404/790/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді Іванової Н.Ю.

при секретарі - Коцюбі Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовною заявою до відповідача, ОСОБА_2 про стягнення аліментів, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з часу звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Просила суд допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Позов обґрунтовано тим, що позивач перебувала у шлюбі з відповідачем. Шлюб був офіційно зареєстрований 02 березня 2013 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 151.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 жовтня 2018 року (справа №404/4998/18) шлюб було розірвано.

Від шлюбу народився син, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дитина проживає з позивачем. Він , як і всі діти, потребує грошової підтримки з боку позивача, так і відповідача, на проїзд до навчального закладу, розвиткових закладів, на харчування, придбання розвивальних матеріалів та іншої необхідної літератури, канцелярських товарів, одягу, забезпечення інших матеріально-побутових умов, повсякденного за потреби лікування.

Вказувала, що з відповідачем була усна домовленість, що дитина проживає з нею, чоловік влаштовує своє життя, а вона своє і паралельно вирішують всі питання, що стосуються утримання спільної дитини. На сьогоднішній день питання грошей та утримання дитини відповідачем фактично ігнорується.

Відповідач перестав приймати участь у забезпеченні потреб спільної дитини. Позивач на даний час не працює, з грошима на життя допомагає її мати. Чи отримує доходи відповідач не відомо, також не відомо чи працює він, чи має якийсь прибуток. Відтак, її доходу не вистачає для повноцінного забезпечення потреб дитини та його розвитку.

Ухвалою судді від 29 травня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.

22 вересня 2023 року від відповідача судом отримано заяву у якій зазначено, що позивач вказує неправдиву інформацію у позові, чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, не надає інформації щодо навчання дитини, медичного обстеження, проведення дозвілля та іншої інформації щодо сина. Систематично порушує укладену між ними усну угоду щодо їхніх прав та обов`язків відносно сина. Зазначав, що кожен з батьків має рівні права та обов`язки.

Позивач вирішує самостійно, коли спільний син проводитиме з ним час, коли може спілкуватися, а коли ні. Налаштовує дитину проти нього, що призвело до того, що дитина перестала спілкуватись з відповідачем. Син проживає з позивачем у м. Кропивницький, але він мріяв проживати у м. Києві, позивач ігнорує бажання дитини. Вказане призвело до постійних витрат відповідача на дорогу та проживання у м. Кропивницький, що пов`язані з необхідністю спілкування та виховання сина.

Звертав увагу, що у разі задоволення даного позову буде нанесена ще більша шкода дитині та відповідачу особисто. З часу розлучення, у нього було багато запитань до позивача і він неодноразово мав підстави вирішувати у судовому порядку питання про зміну місця проживання спільного сина та позбавлення прав на дитину позивача, так як вона постійно чинить над дитиною психологічне насильство.

18 січня 2024 року до суду від відповідача надійшла заява у якій він просив суд просив суд провести судове засідання за його відсутності, просив взяти до уваги його заяву де викладено пояснення щодо позовної заяви та ситуації в цілому в стосунках між ним, спільним сином на позивачем.

Позивач в судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином. У поданій до суду заяві просив здійснювати розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене.

Встановлено, що у березні 2013 року між сторонами був зареєстрований шлюб.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 жовтня 2018 року шлюб було розірвано (справа № 404/4998/18).

Згідно з свідоцтвом про народження, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві від 28 жовтня 2014 року, серії НОМЕР_1 , ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблено відповідний актовий запис за № 4024. Батьки: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_1 .

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно із ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).

Також, частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 ст. 81 ЦПК України).

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Також, перебування батьків у шлюбі або його розірвання не впливає на обов`язок батьків утримувати дитину, адже аліменти на дитину є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Аліменти є власністю самої дитини, а не батьків. Батьки лише їх отримують та використовують їх від імені дітей.

Верховний Суд у постанові від 12.01.2022 р. у справі № 640/15771/19 виснував, що положення ст. 185 СК стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається у цій статті. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Такі особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

У постанові Верховного Суду від 12.01.2022 у справі № 545/3115/19 викладено правовий висновок, що відшкодування одним із батьків половини вартості ремонту технічних пристроїв, половини вартості витрат на лікування, відвідування секцій та позашкільних закладів не є додатковими витратами в розумінні вимог СК України та охоплюються розміром аліментів, що стягуються з нього на утримання дитини на користь іншого з батьків.

Суд враховує обов`язок та відповідальність обох батьків малолітнього сина за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, а отже, й обов`язок батька дитини, який з ним не проживає, дбати про виховання, здоров`я і матеріальний добробут дитини, виходячи тільки з найкращих інтересів дитини.

Також суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Враховуючи, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, витрат, які позивач несе на утримання сина, особу відповідача (молодого віку, працездатного), суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на дитину у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, що в свою чергу відповідає конкретним обставинам справи.

Під час розгляду справи, за результатами досліджених по справі доказів, судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач не може сплачувати аліменти на сина в такому розмірі.

Усі інші доводи і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні та не надали можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів слід розпочати з дня, коли позивач звернулась із позовом до суду.

У разі зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, сторони не позбавлені можливості звернутися до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів, визначеного за рішенням суду.

Суд звертає увагу, що відповідач не позбавлений права звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відтак, з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави.

На підставі та керуючись ст. 76-81, 89, 223, 259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11 травня 2023 року, до досягненням дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_3 .

Повний текст судового рішення складено 24.01.2024 року.

Суддя Кіровського Н. Ю. Іванова

районного суду

м.Кіровограда