Справа № 946/7029/22
Провадження № 2/946/570/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 лютого 2024 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді: Бальжик О.І.

за участю секретаря: Богдан А.А.

представника позивача: Мінаєва Д.Д.

представника відповідача: Станкової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

І. Суть позовної заяви

1.1. 17 жовтня 2022 року представник ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом в інтересах ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» (надалі ПрАТ «УДП»), в якому просив:

(І) визнати незаконним та скасувати наказ №396 від 14 вересня 2022 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника служби економічної безпеки та запобігання корупції ПрАТ «УДП»;

(ІІ) поновити ОСОБА_1 на посаді начальника служби економічної безпеки та запобігання корупції ПрАТ «УДП»;

(ІІІ) стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 758 193 гривні 88 копійок (а.с.103 т.2);

(ІV) стягнути судові витрати на правничу допомогу в сумі 15 000 гривень (а.с.1 т.2).

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом №396 від 14 вересня 2022 року ОСОБА_1 звільнено з посади начальника служби економічної безпеки та запобігання корупції ПрАТ «УДП» у зв`язку із скороченням посади на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку у перший робочий день після відновлення працездатності. 21 червня 2022 року позивач отримав повідомлення про заплановане вивільнення №359 від 21.06.2022 року та попереджений, що посада, яку він обіймає, 23 вересня 2022 року виключається зі штатного розпису берегових підрозділів ПрАТ «УДП» та йому запропоновані наявні вакантні посади у кількості 14 одиниць. ОСОБА_1 не погодився із вказаним повідомленням, зазначивши про невідповідність посад його кваліфікації, про що свідчить його підпис та пояснення. 26 вересня 2022 року позивача звільнено згідно з п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням посади та видано трудову книжку, відповідно до наказу №396 від 14 вересня 2022 року. Вважає, що ПрАТ «УДП» не виконало обов`язки, передбачені ст.49-2 КЗпП України, та не запропонувало позивачу усі вакансії станом на 23 вересня 2022 року, що відповідають зазначеним вимогам (професії чи спеціалізації позивача), які існували на підприємстві. При скороченні чисельності або штату встановлено обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Однак, як вбачається з наказів відповідача №№222, 223, 225 він приймав на роботу осіб на посади, які не були запропоновані позивачу при звільнені. Також ПрАТ «УДП» при звільнені позивача не було враховано, що останній є учасником бойових дій, про що відповідачу було достеменно відомо та підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 02 жовтня 2019 року. Позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від позовних вимог про визнання незаконним наказу та поновлення на роботі.

ІІ. Процедура

2.1. Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 17.10.2022 року, справа №946/7029/22 передана на розгляд судді Бальжик О.І. (а.с.38 т.1).

2.2. 19 жовтня 2022 року ухвалою судді відкрито провадження та справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін відповідно до ст.274 ЦПК України (а.с.39 т.1).

2.3. Ухвалами від 09.01.2023 року, 19.01.2023 року, 31.01.2023 року, 16.02.2023 року та 23.03.2023 року допущено участь представника позивача у судовому засідані в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (а.с.158 т.1).

2.4. Ухвалою суду від 11.04.2023 року витребувано докази з ПрАТ «УДП» (а.с.242 т.1).

2.5. Під час розгляду справи здійснювалося повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів.

ІІІ. Позиції учасників

3.1. Позивач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, направивши представника з належним чином посвідченими повноваженнями.

3.2. У судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримав у повному обсязі та наполягав на її задоволенні на підставі викладених у ній доводів. Додатково зазначив, що у 2022 році ПрАТ «УДП» 4 рази змінювало організаційну структуру, що з точки зору позивача не може призвести до підвищення продуктивності праці та підвищення ефективності будь-яких бізнес-процесів, як це записано в протоколі зазначеної комісії. Хоча законодавство не обмежує роботодавця в процесах, пов`язаних зі зміною організаційної структури підприємства, однак така кількість змін явно свідчить про невизначеність у кадровій політиці. А саме: наказ №51 від 22.02.2022 «Про зміну організаційної структури УДП»; наказ № 52 від 28.02.2022 «Про внесення змін до наказу №51 від 22.02.2022 та| організаційної структури УДП»; наказ №265 від 03.06.2022 «Про введення в дію організаційної структури УДП»; наказ №302 від 27.06.2022 «Про введення в дію організаційної структури УДП».

Позивач підтверджує, що напис на повідомленні про заплановане вивільнення за №359 від 21.06.2022 зроблений ним та відповідає дійсності. 21.06.2022 року до службового кабінету позивача №715 о 08:55 прибуло двоє працівників УДП, а саме в.о. начальника фінансово-економічної служби УДП Лапоног С.І. і його заступник ОСОБА_3 , яка фактично виконувала обов`язки начальника служби управління персоналом УДП. Зазначеними особами позивачу дійсно було вручено повідомлення про заплановане скорочення, з яким він ознайомився і підписав його. Однак, крім повідомлення, позивач не отримав перелік посад, запропонованих конкретному працівникові, тобто йому, як це передбачено ч.3 ст.49-2 КЗпП, тобто під час звільнення працівникові має бути запропоновано роботу відповідної професії (спеціальності) і тільки в разі відсутності такої роботи - іншу роботу, наявну на підприємстві, в установі, організації. Натомість, для ознайомлення позивачу було надано незареєстрований і ніким не підписаний список з переліком вакансій не в самому пароплавстві, а в госпрозрахункових відокремлених структурних підрозділах, що спеціалізується на будівництві та ремонті суден річкового класу, а саме «Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та «Ізмаїльська база технічного обслуговування флоту», що розташована за адресою: м.Ізмаїл, вул. Фанагорійська, 2-А. Після заперечень позивача про те, що дані вакансії не відповідають його напрямку роботи, що самі переліки ніким не підписані і ніде не зареєстровані ОСОБА_4 у присутності позивача, без запису у відповідному реєстраційному журналі присвоїла номер №366 від 21.06.2022 на списку з вакансіями Кілійського заводу, а другий список з вільними вакансіями Бази технічного обслуговування просто підписала. З огляду на ці обставини позивач написав у повідомленні, що посади йому не запропоновані. Крім того, в повідомленні розписано, що скорочення застосовується у зв`язку з введенням нової організаційної структури ПрАТ «УДП» наказ № 265 від 03.06.2022, а вже 27.06.2022, тобто через 24 дні, організаційна структура була скасована наказом № 302 від 27.06.2022, а в дію з 16.06.2022 введено іншу організаційну структуру. Акт № ДМПтаСКВ-490 від 30.06.2023 нібито про відмову позивача від ознайомлення з переліком вільних вакансій берегових підрозділів є справжнім обманом і не відображає дійсності, оскільки позивачу взагалі ніколи не були запропоновані посади, зокрема в Департаменті внутрішнього контролю та запобігання економічним правопорушенням, що входили до нового штату УДП. З переліком вакансій позивач зміг вперше ознайомитися з наданих відповідачем матеріалів. У всіх випадках вручення позивачу повідомлень про майбутнє скорочення та ознайомлення з вільними посадами позивач ніколи не відмовлявся ні від ознайомлення, ні від підписання цих документів, про що свідчать його підписи на інших документах. На підтвердження недійсності цього акту № 490 позивач може навести низку свідків, які цього дня 30.06.2022 перебували поруч із ним впродовж усього робочого дня та підтвердять, що ці вакансії позивачу не пропонувалися, а посадові особи, зазначені в акті, взагалі до нього у службовий кабінет №715 не заходили. Стосовно підробки вказаного Акту вказує також його реєстраційний номер №ДМПтаСКВ-490 від 30.06.2022, тому що Департамент мотивації та праці фактично був створений наказом по УДП лише 30.06.2022, та особи, які зазначені у ньому ( ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ), не могли бути призначені на свої посади, окрім того, реєстраційний номер 490 має на увазі в конкретному журналі відповідну кількість реєстрацій, що також викликає сумніви. На підтвердження вищевказаного свідчать низка документів УДП, де є запис про обіймання різних посад ОСОБА_7 в один час роботи в УДП. Також, за фактом підробки Акта №ДМПтаСКВ-490 від 30.06.2022 позивач звернувся до правоохоронних органів, про що свідчить Витяг з ЄРДР від 21.01.2023 за №0000097, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України. Позивач не заперечує, що отримував на свій мобільний номер за допомогою додатка Вайбер повідомлення зі списком вакансій від 18.08.2022 №СУП-788, зареєстроване в службі управління персоналом, якої на той момент вже не існувало, і водночас за підписом в.о. директора Департаменту мотивації праці та соціально-кадрових відносин О. Трипольської. Жодна із запропонованих посад не відповідала напрямку роботи позивача, рівню кваліфікації та оплаті праці. Оскільки вулиці В. Терешкової наразі в м. Одеса не існує, так як її перейменовано на вул. Героїв Круг, позивач цього повідомлення не отримував. Однак 26.08.2022 року позивач отримав на свій мобільний номер за допомогою додатка Вайбер повідомлення з документами, а саме: повідомлення про майбутнє скорочення, зареєстроване 25.08.2022 за №ДПМтаСКВ-316, в якому було розписано, що якщо позивач впевнений, що в нього є переваги в залишенні на роботі, то він повинен надати відповідні документи протягом трьох днів до відділу кадрів. Однак копія посвідчення позивача про те, що він є учасником бойових дій перебуває у відділі кадрів пароплавства, тобто роботодавець достовірно знав про його переваги в залишенні на роботі. Крім того, згідно з п.2 ст.42 КЗПП позивач також є особою, в сім`ї якої немає інших працівників з самостійним заробітком. Також, позивач отримав список вакансій № ДМПтаСКВ-795 від 22.08.2022 за підписом т.в.о. директора Департаменту мотивації праці та соціально-кадрових відносин А. Трипольської, який є аналогічним до списку вакансій, що надсилалися раніше 19.08.2022 позивачу на мобільний додаток «Вайбер». Жодна із запропонованих посад не відповідала напрямку роботи позивача, рівню кваліфікації та оплати праці. Наказом №396 від 14.09.2022 позивач був звільнений у зв`язку зі скороченням посади в перший день відновлення його працездатності, а саме 26.09.2022. Вручення позивачу даного повідомлення про скорочення посади, на його думку, зроблено лише з метою виправдання незаконного звільнення. Запропоновані позивачу вільні посади не відповідали напряму роботи, рівню кваліфікації та оплаті праці. Позивачу взагалі ані 30.06.2022, ані будь-коли не були запропоновані посади, на які згідно з наказами по ПрАТ «УДП» №222 та №223-П від 30.06.2022 та №225 від 01.07.2022 (саме в той день, коли складено акт про відмову позивача від ознайомлення зі списком вакансій) були прийняті інші особи, зокрема в Департамент внутрішнього контролю та запобігання економічним правопорушенням, що входили до нового штату УДП. З переліком вакансій позивач уперше зміг ознайомитися у відзиві на позовну заяву, відповідно висловити свою згоду чи незгоду на переведення позивач не міг. Також той факт, що того ж дня 30.06.2022 на посади в Департамент внутрішнього контролю та запобігання економічним правопорушенням ПрАТ «УДП» вже були працевлаштовані люди не з числа працівників пароплавства, свідчить про небажання роботодавця переводити позивача до нового штату. Комісія, яка наказом №274 від 10.06.2022 року повинна була з метою визначення працівників, які мають переважне право на залишення на роботі при скороченні, не засідала. Голова комісії в.о. начальника фінансово-економічної служби Лапоног С. роботу з визначення зазначеної категорії працівників пароплавства не провів.

Про небажання роботодавця виконувати свої обов`язки по працевлаштуванню позивача свідчать систематичні обмеження в роботі, як безпосередньо позивача ОСОБА_8 так і служби безпеки (СЕБЗК) в цілому. Роботодавець, діючи за принципом вседозволеності та безкарності, неодноразово перевищував свої повноваження на шкоду правам працівників СЕБЗК, що підтверджується:

проведенням службового розслідування щодо теплохода «Волга», наказ №303 від 29.06.2022 і безпідставне притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників служби безпеки пароплавства (СЕБЗК). Наразі позов про скасування незаконного наказу про притягнення до відповідальності перебуває на розгляді в Ізмаїльському міськрайонному суді Одеської області (справа 946/6127/22). Висновком цього службового розслідування звинувачено позивача і ОСОБА_9 у зловживанні своїм службовим становищем в особистих інтересах та стягненні 39 200 гривень матеріального збитку;

небажання керівника надавати відпустку як учаснику бойових дій, формальна відповідь в.о. директора Департаменту мотивації та праці А. Трипольської від 01.07.2022 №487, у якій вона зазначає, що заява позивача про надання відпустки від 29.06.2022 не відповідає оформленню розпорядчих документів з особового складу;

наказом №457 від 19.08.2022 з 22.08.2022 і до завершення процесу ліквідації «БТОФ» позивачу як працівнику ПрАТ «УДП» було визначено робоче місце «БТОФ» за адресою: м. Ізмаїл, Фанагорійська, 2-а, а начальнику ГВСП «БТОФ» Тукалову В. наказано здійснювати поточний контроль за дотримання правил внутрішнього трудового розпорядку ОСОБА_10 ;

відповідю в.о. директора Департаменту мотивації та праці А. Трипольської від 14.07.2022 №СУП-661, в якій вона зазначає, що проведеним внутрішнім розслідуванням, наказом №303 від 29.06.2022 доведено провину позивача. Відпустка позивачу буде надана не з бажаної дати 18.07.2022, а з наступної дати, після ознайомлення з матеріалами внутрішнього розслідування та надання особистого пояснення. Доводи про те, що відповідно до закону позивач, як учасник бойових дій, має право на чергову відпустку у зручний для нього час були проігноровані;

скасуванням наказу по ПрАТ «УДП» про тимчасове закріплення за позивачем у службове користування транспортного засобу та закріплення службового автомобіля за в.о. начальника фінансово-економічної служби Лапоногом С. (наказ в розпорядженні УДП);

обмеженнями для служби СЕБЗК у вигляді повного виключення в електронному документообігу можливості ознайомлюватися з проектами наказів і розпоряджень з основної діяльності, адміністративно-господарських питань, кадрових питань (працевлаштування), відряджень. Накази №117 від 04.04.2022 та №99 від 29.03.2022. Рапорт позивача як начальника СЕБЗК №ЧМ-п/0157 від 06.04.2022 з проханням повернути права, передбачені положенням про службу, був проігнорований;

наміром керівника ПрАТ «УДП» ОСОБА_11 відрядити з 30.06.2022 працівників СЕБЗК ОСОБА_8 , ОСОБА_12 на максимально допустимий термін тридцять днів на завод КССРЗ у м.Кілія, без виплати коштів на відрядження та проживання в іншому місті. Наказ №304 від 29.06.2022 «Про відрядження працівників СБЗК». Рапорт позивача від 30.06.2022 №ЧМ-п/0333 на ім`я генерального директора щодо порушення ст.121 КЗпП в частині не видачі авансу на відрядження був також проігнорований;

обмеженнями для служби СЕБЗК у вигляді повного виключення з процедури узгоджень техніко-економічних обґрунтувань під час закупівель товарів і послуг ПрАТ «УДП», що саме по собі вже позбавляло можливості своєчасно виявляти та попереджувати економічні правопорушення. Наказ №169 від 26.04.2022 «Про розроблення нової редакції Положення про закупівлю товарів, робіт і послуг». Рапорт позивача як начальника СЕБЗК №ЧМ-п/0336 від 30.06.2022 з проханням повернути передбачені положенням про службу права, а також, що унеможливлення узгоджень безпекою пароплавства закупівель може призвести до певних економічних ризиків для підприємства також було проігноровано.

Отже, відповідачем 10.06.2022 було видано наказ №274 «Щодо скорочення штату та чисельної кількості ПрАТ «УДП». 21.06.2022 позивач отримав повідомлення про заплановане вивільнення №359 від 21.06.2022 року та був попереджений, що посада, яку він обіймає, 23.09.2022 виключається зі штатного розпису берегових підрозділів ПрАТ «УДП». Як вбачається з Наказів ПрАТ «УДП»: №№238, 275, 253, 359, 250, 355, 271, 262, 242, 260, 321, 319, 331, 305, 406, 294, 339, 399, 374, 350, 288, 301, 383, 373, 292, 307, 280, 258, 281, 312, відповідач приймав на роботу осіб на посади, які не були запропоновані позивачу. До того ж, відповідно до наданих штатних розписів працівників берегових підрозділів ПрАТ «УДП» станом на 11.07.2022 кількість штатних посад становила 245, а станом на 23.09.2022 - 411,15 одиниць, що свідчить не тільки про невиконання відповідачем обов`язків, передбачених статтею 49-2 КЗпП України, та що скорочення, яке відбулося на підприємстві, носить формальний та штучний характер.

Враховуючи вищевикладене, просив позовну заяву ОСОБА_1 до ПрАТ «УДП» про визнання наказу про звільнення незаконним, його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити у повному обсязі.

3.3. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, надавши відзив на позовну заяву (а.с.60-65 т.1). За змістом відзиву, згідно з наказом від 06.05.2022 № 202 «Про зміни в організації виробництва і праці ПрАТ «УДП» запроваджено зміни в організації виробництва і праці, зміст яких, зокрема, полягає в: оптимізації бізнес-процесів, які відбуваються при здійсненні господарської діяльності ПрАТ «УДП», з метою приведення штатної чисельності працівників відповідно до потреб господарської діяльності; запровадженні передових ефективних методів організації праці та корпоративного управління; запровадженні інших заходів з підвищення ефективності використання матеріальних і трудових ресурсів у ПрАТ «УДП». Таким чином, станом на травень 2022 в ПрАТ «УДП» виникли передумови та необхідність оптимізації структури, чисельності та штату підприємства. 03.06.2022 видано наказ №265 «Про введення в дію організаційної структури ПрАТ «УДП», відповідно до якого у новій організаційній структурі відсутня Служба економічної безпеки та запобігання корупції. Відповідно до наказу від 10.06.2022 №274 «Щодо скорочення штату та чисельності працівників ПрАТ «УДП» з 23.09.2022 розпочато процедуру скорочення чисельності та штату працівників берегових підрозділів ПрАТ «УДП» згідно з додатком. З витягу зі штатного розпису працівників підрозділів, підпорядкованих першому заступнику генерального директора, що скорочуються з 23.09.2022, вбачається, що скорочуються посади усього структурного підрозділу - Служби економічної безпеки та запобігання корупції, у тому числі скорочується і посада «начальник», яку обіймав позивач. На виконання ч.3 ст.22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» про подальші зміни в організації праці та заплановане звільнення працівників неодноразово повідомлялася і первинна профспілкова організація ПрАТ «УДП». 21.06.2022 із дотриманням визначеного ч.1 ст.49-2 КзпП України двомісячного строку персонального попередження про наступне вивільнення позивачу вручено повідомлення про запланове вивільнення №359, що підтверджується підписом останнього у строці «Повідомлення про заплановане вивільнення отримав». Виконаний позивачем у повідомленні напис «Посади не запропоновані» не відповідає дійсності, оскільки позивачу були вручені переліки запропонованих посад, що підтверджується і безпосередньо позивачем, який додав копії зазначених переліків до позовної заяви. Відповідач після попередження про наступне вивільнення неодноразово пропонував позивачу вакантні посади, що підтверджується: актом від 30.06.2022 №490 про відмову від ознайомлення з Переліком вільних вакансій берегових підрозділів ПрАТ «УДП»; списком вакансій від 18.08.2022 № СУП-788, надісланого позивачу на VIBER за телефоном, вказаним в особовій картці та позовній заяві, акту від 19.08.2022; повідомленням від 25.08.2022 № ДМПтаСКВ-316, яке надсилалося позивачу поштою на адресу його місця проживання, вказану в особовій картці № НОМЕР_2 (повернулося за закінченням терміну зберігання), а також на VIBER за телефоном, вказаним в особовій картці та позовній заяві, акту від 26.08.2022; повідомленням від 23.09.2022 № ДМПтаСКВ-882, яке позивач отримав 26.09.2022 (саме в день звільнення) та у строці «3 переведенням на запропоновані посади» зазначив «не згодний, посади не відповідають кваліфікації». Прийняття осіб на роботу в ПрАТ «УДП» на підставі наказів від 30.06.2022 № 222, № 223-П, від 01.07.2022 № 225, на які посилається позивач у позовній заяві, не суперечило законодавству, оскільки роботодавець забезпечив можливість позивача працевлаштуватися на зазначені вакантні посади шляхом ознайомлення його з усіма вказаними в наказах посадами, однак не зобов`язаний зупиняти роботу підприємства, очікуючи реакції працівника чи повторно пропонуючи вакансію у разі відмови останнього від проставлення підпису після ознайомлення із запропонованим переліком вакансій. Щодо посади виконувача обов`язків директора Департаменту мотивації праці та соціально-кадрових відносин повідомила, що відповідно до п.5.2 Положення про департамент мотивації праці та соціально-кадрових відносин №Б/К-1-06-ДМПтаСКВ-01, затвердженого наказом ПрАТ «УДП» від 27.06.2022 №299, на посаду директора Департаменту призначається особа з повною вищою освітою економічного напряму підготовки (магістр, спеціаліст) та стажем роботи у сфері з питань мотивації, організації праці і заробітної плати та роботи з персоналом у галузі водного транспорту не менше 5 років. На вказану посаду позивач не міг претендувати, оскільки не має необхідних освітньої кваліфікації та досвіду роботи. Представник позивача зазначає, що позивачу не пропонувалася посада юрисконсульта І категорії відділу внутрішнього контролю департаменту внутрішнього контролю та запобігання економічним правопорушенням, яка вочевидь нерівнозначна тій посаді, що ним займалася. У той же час 18.08.2022, 23.09.2022 йому пропонувалася посада начальника юридичного відділу юридичного департаменту, що є вищою порівняно з посадою юрисконсульта І категорії, однак на переведення позивач не погодився. При цьому кваліфікаційним вимогам посади навіть юрисконсульта І категорії, тим більше посади директора юридичного департаменту позивач не відповідає, оскільки пунктом 53 Випуску 1 «Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності» Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.2004 № 336, до юрисконсульта І категорії ставляться вимоги: повна вища освіта відповідного напряму підготовки (магістр, спеціаліст); для магістра - без вимог до стажу роботи, спеціаліста - стаж роботи за професією юрисконсульта II категорії - не менше 2 років (в особовій справі та в матеріалах справи відсутні відомості про те, що у позивача наявна повна вища освіта відповідного напряму підготовки (магістр) та стаж роботи за професією юрисконсульта II категорії - не менше 2 років). Щодо посад керівника бюро перепусток відділу охорони об`єктів служби захисту інфраструктури департаменту технічного захисту об`єктів та інформації, менеджера з питань виконавчої дисципліни департаменту технічного захисту об`єктів та інформації та директора юридичного департаменту зазначила, що згідно з главою 4 Класифікатору професій ДК 003:2010, затвердженого Наказом Держспоживстандарту України 28.07.2010 №327, професію класифікуються наступним чином: розділ 4.1 - керівники, менеджери (управителі) - коло професій, пов`язаних із здійсненням різноманітних функцій управління та керівництва, які в цілому суттєво відрізняються за своєю складністю та відповідальністю; розділ 4.2 - професіонали - професії, що передбачають високий рівень знань у галузі фізичних, математичних, технічних, біологічних, агрономічних, медичних чи гуманітарних наук; розділ 4.3 - фахівці - професії, що вимагають знань в одній чи більше галузях природознавчих, технічних і гуманітарних наук. Таким чином, позивачу як начальнику служби економічної безпеки та запобігання корупції не було запропоновано вказані вакансії, тому що вони не є рівнозначними, а передбачали необхідність здійснення управління та керівництва у сферах, для яких у позивача відсутні необхідні освіта та кваліфікація, а саме: технічний захист об`єктів та інформації; виконавча дисципліна; наявність адвокатського свідоцтва, стажу роботи у сфері права та досвід керівництва у сфері права. В особовій справі відсутні відомості про те, що позивач відповідає вказаним критеріям, з матеріалів справи цього теж не вбачається. Відповідно до наказу ПрАТ «УДП» від 14.09.2022 №396 «Про особовий склад» позивача було звільнено 26.09.2022 (у перший робочий день після відновлення працездатності) за ч.1 ст.40 КЗпП України, видано трудову книжку та проведено повний розрахунок, що позивачем власне не оскаржується. Отже, у даному випадку у ПрАТ «УДП» відбулося скорочення чисельності та штату працівників, що чітко вбачається з наданих документів, не заперечується позивачем та не суперечить чинному законодавству. ПрАТ «УДП» неодноразово пропонувало позивачу наявні вакансії, однак згоду на переведення на іншу посаду позивач ПрАТ «УДП» не надавав, у зв`язку з чим можливість перевести його на іншу роботу без відповідної згоди була відсутньою. Згідно з практикою Верховного Суду саме уповноваженому органу підприємства належить право пропонувати ту чи іншу нову посаду тій чи іншій особі, право прийняти на роботу особу, яка раніше не працювала на підприємстві, тощо. Особа може бажати зайняти ту чи іншу нову посаду, однак її бажання не є визначальним. Обов`язковим є лише те, що уповноважений орган підприємства зобов`язаний запропонувати працівнику, який підпадає під звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, наявні на підприємстві вакантні посади, тобто посади, які є вакантними, тобто, на які ще ніхто не працевлаштований. Отже, ПрАТ «УДП» належним чином виконало обов`язки щодо пропонування позивачу наявних вакантних посад, які з`явилися протягом двох місяців і які існували на день його звільнення. Водночас наміру працевлаштуватися позивач не виявив, в т.ч. на посади, зазначені в доданих до позовної заяви наказах. Також звернула увагу, що в силу приписів ч.2 ст.5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану норми статті 43 КЗпП України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів. ОСОБА_1 не був членом профспілки, що підтверджується листом заступника голови первинної профспілкової організації ПрАТ «УДП» від 10.11.2022 №47. Таким чином, посилання позивача на недодержання відповідачем вимог ст.43 КЗпП України є безпідставними.

Також просила суд не брати до уваги викладені у відповіді на відзив твердження та міркування представника позивача, а також додані документи, що не стосуються предмета доказування, а саме:

посилання на велику кількість змін в організації виробництва і праці відповідача (доцільність проведення змін в організаційній структурі ПрАТ «УДП», їх кількість та суть визначаються самим відповідачем, не підтверджують заявлені позивачем вимоги і не підлягають встановленню при ухваленні судового рішення);

проведення службового розслідування відносно позивача, зменшення обсягу його професійних обов`язків, неправильне написання позивачем заяви про надання відпустки та інші перелічені представником позивача обставини свідчать скоріше про невідповідність позивача займаній посаді, однак не обґрунтовують правомірність його позовних вимог щодо скасування наказу про звільнення у порядку скорочення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а тому також не мають братися до уваги, оскільки є неналежними доказами.

З аналізу практики Верховного Суду вбачається, що застарілий надмірно формалізований підхід до вирішення спорів, що виникли під час проведення процедури скорочення посад, який хоча і був покликаний захистити права звільнених працівників, однак надавав і широкий спектр можливостей для маніпулювання ними своїми правами під час подання вочевидь безпідставних позовів, був адаптований до сучасних реалій та потреб суспільства, виходячи з засад розумності, змагальності та запобіганні фактам зловживання наданими правами.

Позиція позивача щодо кола посад, які роботодавець був зобов`язаним запропонувати працівнику, виглядає суперечливо та свідчить про очевидну штучність характеру спору; спершу у відповіді на відзив представник позивача зазначає, що відповідачем невиконаний, з його точки зору, обов`язок запропонувати позивачу усі наявні на підприємстві посади, потім вказує, що відповідач порушив права позивача, запропонувавши посади, які, на ного думку, не відповідали його освіті та кваліфікації, не надавали можливості отримувати гідну заробітну плату.

Натомість, ПрАТ «УДП» було дотримано передбачених законом вимог під час проведення процедури скорочення чисельності штату, було у повному обсязі виконано обов`язок щодо надання позивачу пропозицій за наявними вакантними посадами, тому підстави для визнання наказу про звільнення незаконним та задоволення позову відсутні.

Твердження позивача про незанропонування вакантних посад з моменту попередження про наступне звільнення та 30.06.2022 спростовується доказами, копії яких надані відповідачем до відзиву.

Начебто можливість підтвердження свідками факту того, що впродовж усього робочого дня 30.06.2022 ОСОБА_1 не пропонувалися посади та що до його робочого кабінету зазначені в акті особи не заходили взагалі, є абсурдним та не відповідає дійсності, хоча б тому, що робочі місця вказаних позивачем «свідків» розташовані в різних кабінетах.

Крім того, зазначила, що розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу розрахований представником позивача, перевищує річний строк. В той же час, справа розглядається більше одного року з вини працівника. На її думку, саме з вини представника позивача були відкладені судові засідання з 19.01.2023 по 31.01.2023 (8 робочих днів), з 31.01.2023 по 16.02.2023 (12 робочих днів), з 16.02.2023 по 23.03.2023 (25 робочих днів), з 23.03.2023 по 07.04.2023 (11 робочих днів), з 11.04.2023 по 28.04.2023 (13 робочих днів), з 28.04.2023 по 25.05.2023 (19 робочих днів), з 25.05.2023 по 25.07.2023 (43 робочих дня), з 25.07.2023 ро 11.08.2023 (13 робочих дні), з 11.08.2023 21.09.2023 (29 робочих днів), з 03.11.2023 по 10.11.2023 (5 робочих днів).

Враховуючи викладене, вважала позовні вимоги про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, а також про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, як похідні, безпідставними та незаконними, у зв`язку з чим просила у їх задоволенні відмовити.

Також, представник відповідача просила відмовити у стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що: справа є малозначною та нескладною; клопотання про витребування доказів подавалися представником позивача з порушенням визначеного процесуальним законодавством строку, що ставало підставами для відкладення розгляду справи; адвокат неодноразово не з`являвся у судові засідання з різних підстав, поважність яких не була доведена належним чином; сума витрат не відповідає тій сумі, що зазначена в Акті виконаних робіт; зазначені у заяві послуги та витрачений час на їх надання, не відповідають принципу розумності та не є співмірними з часом, необхідним для фактичного виконання даних завдань для кваліфікованого спеціаліста.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом

4.1. Відповідно до наказу №129 від 13.07.2021 ОСОБА_1 прийнятий на посаду виконувача обов`язків начальника служби економічної безпеки та запобігання корупції, з посадовим окладом згідно штатного розпису, з 14.07.2021 до затвердження в установленому порядку.

Відповідно до наказу №14 від 31.01.2022 по ПрАТ «УДП» ОСОБА_1 призначено виконувачем обов`язків заступника голови Правління ПрАТ «УДП» з 01.02.2022.

Наказом ПрАТ «УДП» №31 від 22.02.2022 ОСОБА_1 переведено на посаду заступника генерального директора з питань безпеки та зовнішньоекономічної діяльності.

Наказом ПрАТ «УДП» №37 від 28.02.2022 ОСОБА_1 переведено з посади заступника генерального директора з питань безпеки та зовнішньоекономічної діяльності на посаду начальника служби економічної безпеки та запобігання корупції з 01.03.2022, з посадовим окладом згідно штатного розпису (а.с.17, 31, 33 т.1).

4.2. 06.05.2022 за результатами засідання постійно діючої групи з розгляду питань, пов`язаних з оптимізацією чисельності та штату ПрАТ «УДП», у тому числі у складі представника Незалежної Дунайської профспілки працівників водного транспорту «Справедливість» та голови Первинної профспілкової організації ПрАТ «УДП», вирішено розпочати процедуру запровадження змін в організації виробництва і праці ПрАТ «УДП»; а також процедуру реорганізації фінансово-економічної служби та служби управління персоналом, здійснювати прийом на роботу в новостворені підрозділи на конкурсній основі, на підставі рішення робочої групи з розгляду питань, пов`язаних з оптимізацією чисельності та штату ПрАТ «УДП» (а.с.66-68 т.1).

4.3. Наказом ПрАТ «УДП» за №202 від 06.05.2022 «Про зміни в організації виробництва і праці ПрАТ «УДП» запроваджено зміни в організації виробництва і праці, з метою приведення штатної чисельності працівників відповідно до потреб господарської діяльності, запровадження передових ефективних методів організації праці та корпоративного управління, а також інших заходів з підвищення ефективності використання матеріальних і трудових ресурсів у ПрАТ «УДП» (а.с.69, 70 т.1).

4.4. Наказом ПрАТ «УДП» за №265 від 03.06.2022 «Про введення в дію організаційної структури ПрАТ «УДП» введено в дію з 06.06.2022 затверджену організаційну структуру ПрАТ «УДП», за змістом якої виключено Службу економічної безпеки та запобігання корупції (а.с.71, 72 т.1).

4.5. Відповідно до наказу ПрАТ «УДП» за №274 від 10.06.2022 «Щодо скорочення штату та чисельності працівників ПрАТ «УДП» з 23.09.2022 розпочато процедуру скорочення чисельності та штату працівників берегових підрозділів ПрАТ «УДП» згідно з додатком (а.с.14 т.1).

За змістом витягу зі штатного розпису працівників підрозділів, підпорядкованих першому заступнику генерального директора ПрАТ «УДП», скорочуються посади всього структурного підрозділу Служби економічної безпеки та запобігання корупції, в тому числі посада «начальник», яку обіймав позивач (а.с.73-81 т.1).

4.6. Про зміни в організації праці та заплановане звільнення працівників повідомлялася первинна профспілкова організація ПрАТ «УДП» листами за вих.№ЧМ-471 від 10.06.2022, №ЧМ-483 від 15.06.2022, №СУП-772 від 15.08.2022 та №ДМПтаСКВ-839 від 07.09.2022 (а.с.82-85 т.1).

4.7. 21.06.2022 року ОСОБА_1 вручено повідомлення про заплановане вивільнення за №359 одночасно з Переліком запропонованих вакансій ГВСП «Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод» та ГВСП «БТОФ» ПрАТ «УДП» станом на 20.06.2022, що підтверджується підписом останнього та написом такого змісту: «Повідомлення про заплановане вивільнення отримав» (а.с.34-36, 86 т.1).

4.8. Згідно з Актом ПрАТ «УДП» за №ДМПтаСКВ-490 від 30.06.2022 позивач відмовився від ознайомлення з переліком вільних вакансій берегових підрозділів ПрАТ «УДП» (а.с.87, 88 т.1).

4.9. Списки вакансій працівників берегового складу ПрАТ «УДП» за №СУП-788 від 18.08.2022 та №ДМПтаСКВ-316 від 25.08.2022 позивачу надіслано додатком VIBER за номером телефону 19.08.2022 та 26.08.2022, відповідно, що останнім у судовому засіданні не спростовувалося та у відповідності до частини першої статті 82 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягає (а.с.89-95 т.1).

4.10. 26.09.2022 ОСОБА_1 отримав повідомлення за №ДМПтаСКВ-882 від 23.09.2022, що підтверджується написом останнього у строці «З переведенням на запропоновані посади» такого змісту: «не згодний, посади не відповідають кваліфікації» (а.с.20 т.1).

4.11. Наказом ПрАТ «УДП» №396 від 14.09.2022 «Про особовий склад» позивача звільнено з посади начальника служби економічної безпеки та запобігання корупції, у зв`язку зі скороченням посади згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку у перший робочий день після відновлення працездатності, а саме з 26.09.2022; підстава: наказ №274 від 10.06.2022 «Щодо скорочення штату та чисельності працівників ПрАТ «УДП», (а.с.31, 37 т.1).

V. Оцінка та застосовані Судом норми права

5.1. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, розглянувши подані ними документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку.

5.2. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

5.3. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

5.4. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

5.5. Стаття 42 Конституції України проголошує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

5.6. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

5.7. Згідно із частиною першою першою статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

5.8. Статтею 5-1 КЗпП України передбачені гарантії забезпечення прав громадян на працю, до яких, зокрема, належать правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

5.9. Відповідно до чч.2, 3 ст.49-4 КЗпП України ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після подання виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику) повідомлення про заплановане масове вивільнення з відповідною інформацією (у письмовому вигляді) про такі заходи, включаючи відомості про причини наступних звільнень, середню кількість і категорії працівників, а також про кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, не пізніше трьох місяців з дати прийняття рішення про масове вивільнення проводить консультації з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) щодо заходів із запобігання звільненню, зведення його до мінімуму та пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення. У разі наявності кількох первинних профспілкових організацій надсилається повідомлення та проводяться консультації із спільним представницьким органом, утвореним ними на засадах пропорційного представництва, а за відсутності такого органу - із виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що об`єднує більшість працівників цього підприємства, установи, організації, фізичної особи, яка використовує найману працю. Порядок проведення таких консультацій та виконання рекомендацій визначається колективним договором, а в разі його відсутності - за домовленістю.

Професійні спілки мають право вносити пропозиції відповідним органам про перенесення строків або тимчасове припинення чи скасування заходів, пов`язаних із звільненням працівників, що є обов`язковими для розгляду.

5.10. За змістом ч.ч.1-4 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, повідомляє державну службу зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Повідомлення має містити інформацію про заплановане масове вивільнення працівників, визначену частиною другою статті 49-4 цього Кодексу, та проведення консультацій з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником). Повідомлення обов`язково подається виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику). У разі наявності кількох первинних профспілкових організацій повідомлення надсилається спільному представницькому органу, утвореному ними на засадах пропорційного представництва, а за відсутності такого органу - виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику), що об`єднує більшість працівників цього підприємства (установи, організації).

Вимоги частин першої-третьої цієї статті не застосовуються до працівників, які вивільняються у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, пов`язаними з виконанням заходів під час мобілізації, на особливий період, а також у зв`язку з неможливістю забезпечення працівника роботою, визначеною трудовим договором, у зв`язку із знищенням (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій.

5.11. Згідно з п.1 ч.1, ч.2 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем, у тому числі, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

5.12. Частиною 1 ст.42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

5.13. Частина 1 ст.43 КЗпП України визначає, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України чи органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового та митного законодавства.

5.14. У період дії воєнного стану норми статті 43 КЗпП України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів (частина друга статті 5 Закону «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» №2136-IX від 15.03.2022).

5.15. За позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 17 січня 2024 року у справі №359/5703/21 (провадження № 61-12872св23), розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

5.16. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі №800/538/17 (провадження № 11-431асі18) зроблено висновок, що за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення.

5.17. Відповідно до частин першої, другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік.

5.18. Надаючи оцінку доводом представника про те, що скорочення штату та чисельності працівників носить формальний та штучний характер, адже кількість посад навпаки збільшилася з 245 до 411,15, суд виходить з такого.

5.19. Відповідно до статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

5.20. Частиною другою статті 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

5.21. Згідно з позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 січня 2018 року у справі №519/160/16-ц (провадження № 61-312св17), від 06 лютого 2018 року у справі №696/985/15-ц (провадження №61-1214св18), від 12 червня 2019 року у справі №297/868/18 (провадження №61-393св19), від 27 травня 2021 року у справі № 201/6689/19 (провадження № 61-5965св20), суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення та дотримання відповідної процедури.

5.22. За обставинами цієї справи встановлено, що чисельність працівників ПрАТ «УДП» не зменшилася, але змінились кількість та склад посад, у тому числі у зв`язку із виключенням з організаційної структури структурного підрозділу Служби економічної безпеки та запобігання корупції, та як наслідок, скороченням посад всього структурного підрозділу, в тому числі посади «начальник», яку обіймав позивач. Були створені нові структурні підрозділи, прийом на роботу до яких здійснювався на конкурсній основі. А відтак, на думку суду, відповідно до потреб господарської діяльності ПрАТ «УДП» мали місце зміни в організації виробництва і праці, в результаті яких відбулося скорочення чисельності штату працівників.

5.23. Одночасно суд вважає за необхідне звернути увагу, що чисельність працівників - це списовий склад працівників, і скорочення чисельності працівників передбачає зменшення їх кількості (лист Міністерства праці та соціальної політики України від 07 квітня 2011 року № 114/06/187-11).

Штат працівників - це сукупність посад, установлених штатним розписом підприємства. Тому скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами.

5.24. Факторами, якими може бути зумовлена потреба скорочення чисельності або штату працівників є, зокрема: наміри роботодавця матеріально стимулювати працівників для здійснення потрібного обсягу робіт меншою кількістю персоналу через суміщення професій (посад), розширення зони обслуговування або збільшення обсягу виконуваної роботи, для чого працівникам встановлюються відповідні доплати за рахунок утвореної економії фонду заробітної плати; вдосконалення виробництва за допомогою автоматизації виробничих процесів, упровадження яких зумовлює зменшення кількості працівників певних професій і спеціальностей, потрібних для виконання роботи; перепрофілювання підприємства; зменшення обсягу виробництва продукції; інші несприятливі фактори та кризові явища у соціально-економічному розвитку суспільства.

5.25. З огляду на викладене, скорочення чисельності працівників і скорочення штату підприємства - поняття не тотожні, оскільки зі скороченням чисельності майже завжди відбувається скорочення штату і зміна чисельності працівників відповідно відображається у штатному розписі. А при скороченні штату чисельність може не тільки не зменшитися, а інколи навіть збільшитися.

5.26. Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 761/25605/17.

5.27. У судовому засіданні встановлено, що 21 червня 2022 року ОСОБА_1 попереджено про скорочення посади, яку він займає. Відповідач неодноразово пропонував позивачу вакантні посади, від переведення на які той відмовився (а.с.20, 21, 34-36, 86-95 т.1).

5.28. Доводи представника позивача про те, що Акт ПрАТ «УДП» за №ДМПтаСКВ-490 від 30.06.2022 за підписом ст. інспектора праці В. Денисенка, професіонала з розвитку персоналу І категорії управління розвитку персоналу та соціальної роботи департаменту мотивації праці та соціально-кадрових питань О. Комарової та директора департаменту мотивації праці та соціально-кадрових питань А. Трипольської, а також реєстраційний номер в ньому №ДМПтаСКВ-490 від 30.06.2022 є підробленими, з переліком вільних вакансій берегових підрозділів ПрАТ «УДП» позивача не ознайомлювали, суд до уваги не приймає, адже будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин у судовому засіданні надано не було.

Маючи можливість заявити клопотання про допит свідків, надавати або заявляти клопотання про витребування відповідних доказів, позивач своїм правом не скористався.

5.29. Крім того, позивачем не зазначено, яким чином надання незареєстрованого і ніким не підписаного списку з переліком вакансій, так само як і внесення заступницею начальника фінансово-економічної служби УДП Трипольською А.М. в його присутності без запису у відповідному реєстраційному журналі номеру на списку з вакансіями, перешкоджало забезпеченню та реалізації його прав і свобод, яким чином ці порушення позначилися або могли позначитися на виконанні роботодавцем свого обов`язку, передбаченого статтею 49-2 КЗпП, в тому числі на допустимості доказів, використаних у судовому розгляді.

5.30. Також, суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що згідно з першим переліком були запропоновані вакансії не в самому пароплавстві, а в госпрозрахункових відокремлених структурних підрозділах, оскільки роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

5.31. На запитання суду представник позивача пояснив, що позивач міг претендувати на такі посади, на які згідно з наказами відповідач приймав інших осіб: начальника відділу запобігання економічним правопорушенням департаменту внутрішнього контролю та запобігання економічним правопорушенням (наказ №222 від 30.06.2022 року); провідного фахівця відділу внутрішнього контролю департаменту внутрішнього контролю та запобігання економічним правопорушенням (наказ №222 від 30.06.2022 року); провідного фахівця запобігання економічним правопорушенням департаменту внутрішнього контролю та запобігання економічним правопорушенням (наказ №222 від 30.06.2022 року); заступника начальника відділу запобігання економічним правопорушенням департаменту внутрішнього контролю та запобігання економічним правопорушенням (наказ №238 від 07.07.2022 року); фахівця 1 категорії відділу запобігання економічним правопорушенням департаменту внутрішнього контролю та запобігання економічним правопорушенням (наказ №239-П від 07.07.2022 року); фахівця 1 категорії відділу економічним правопорушенням департаменту внутрішнього контролю та запобігання економічним правопорушенням (наказ №223-П від 30.06.2022 року); директора департаменту внутрішнього контролю та запобігання економічним правопорушенням (наказ №225 від 01.07.2022 року); заступника директора-начальника відділу внутрішнього контролю та запобігання економічним правопорушенням департаменту внутрішнього контролю та запобігання економічним правопорушенням (наказ №235 від 06.07.2022 року); керівника бюро перепусток відділу охорони об`єктів служби захисту інфраструктури департаменту технічного захисту об`єктів та інформації (наказ №301 від 04.08.2022 року); менеджера з питань виконавчої дисципліни департаменту технічного захисту об`єктів та інформації (наказ №281 від 28.07.2022 року); юрисконсульта 1 категорії відділу внутрішнього контролю департаменту внутрішнього контролю та запобігання економічним правопорушенням (наказ №271 від 22.07.2022 року); директора юридичного департаменту (наказ №253 від 13.07.2022 року); начальника сектора по взаємодії з правоохоронними та іншими державними органами департаменту внутрішнього контролю та запобігання економічним правопорушенням (наказ №260 від 18.07.2022 року).

5.32. Разом з тим, у судовому засіданні встановлено, що позивач від переведення на вищезазначені посади відмовився, про що складено Акт ПрАТ «УДП» за №ДМПтаСКВ-490 від 30.06.2022 (а.с.87, 88 т.1).

5.33. Також позивачем та його представником не надано доказів на підтвердження наявності необхідної освіти та кваліфікації для зайняття посад начальника юридичного відділу юридичного департаменту, юрисконсульта І категорії, керівника бюро перепусток відділу охорони об`єктів служби захисту інфраструктури департаменту технічного захисту об`єктів та інформації, менеджера з питань виконавчої дисципліни департаменту технічного захисту об`єктів та інформації та директора юридичного департаменту (а саме: технічний захист об`єктів та інформації; виконавча дисципліна; адвокатське свідоцтво, стаж роботи у сфері права та досвід керівництва у сфері права).

5.34. Доводи позивача про те, що роботодавець не бажав виконувати свої обов`язки по працевлаштуванню, про що свідчать систематичні обмеження у роботі, як безпосередньо позивача ОСОБА_8 так і служби безпеки (СЕБЗК) в цілому, є припущеннями та не ґрунтуються на законі.

Інших посад, які не були запропоновані та на які в подальшому були працевлаштовані інші особи, позивач та його представник не зазначив.

5.35. Відповідно, наявність вакантних посад, які існували, але не були запропоновані позивачу з часу ознайомлення з наказом про скорочення і до звільнення, у судовому засіданні не встановлено і позивач не довів.

5.36. Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 17 січня 2024 року у справі №359/5703/21 (провадження № 61-12872св23),реалізуючи права і виконуючи обов`язки, суб`єкти трудових правовідносин зобов`язані утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди працівнику, роботодавцю, довкіллю або державі. Не допускаються дії працівника чи роботодавця, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні трудових прав працівник і роботодавець повинні додержуватися моральних засад суспільства. Не допускається використання наданих трудових прав та виконання обов`язків на підставі зловживання.

Під зловживанням трудовим правом для сторін трудових відносин варто розуміти особливу недобросовісну поведінку, пов`язану з навмисним створенням для працівника та (або) роботодавця ситуації правової невизначеності за межами права, з порушенням принципів справедливості, розумності та сумлінності, для досягнення своєї незаконної прихованої мети, як правило, з використанням дефектів трудового та іншого законодавства (прогалини, колізії, оціночні категорії і тому подібне).

5.37. ОСОБА_1 , будучи обізнаним з датою майбутнього звільнення та зі списком вакантних посад, протягом двох місяців не виявляв жодного бажання на зайняття однієї із вакантних посад, не подавав відповідні заяви, не проявляв зацікавленості в залишенні на роботі, не з`ясовував кваліфікаційні вимоги, посадові обов`язки та інші важливі обставини для прийняття як ним рішення про його відповідність певним посадам, так і відповідачем про можливість зайняття ним таких посад.

5.38. Безпідставним також є посилання представника позивача на те, що при звільненні ОСОБА_1 за пунктом 1 статті 40 КЗпП України не враховане його переважне право на залишення на роботі (зокрема, що він учасником бойових дій та особою, в сім`ї якої немає інших працівників з самостійним заробітком), оскільки застосування статті 42 КЗпП України можливе серед працівників, які обіймають ідентичні (тотожні, однакові) посади.

5.39. У судовому засіданні встановлено, що у відповідача виводився із структури та штатного розпису структурний підрозділ - Служба економічної безпеки та запобігання корупції, тому скорочувався і штат працівників цього підрозділу, зокрема посада «начальник», яку займав позивач.

5.40. За встановлених обставин у відповідача не було підстав для з`ясування наявності у позивача переважного права на залишення на роботі та застосування статті 42 КЗпП України.

5.41. Відтак, ураховуючи, що у відповідача дійсно відбулося скорочення штату та чисельності працівників, відповідач своєчасно та належним чином повідомив позивача про наступне вивільнення, запропонував усі наявні вакантні посади, від переведення на які він відмовився, заяв про переведення на вакантну посаду не подав, суд приходить до висновку про те, що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позову про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, а також про поновлення на роботі.

5.42. Вимоги позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу є похідними від вимог про поновлення на роботі, а тому задоволенню також не підлягають.

5.43. За цих підстав, також у відповідності до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст.11-13, 76-82, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, п оновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О.І.Бальжик