Справа № 342/1103/23
Провадження № 2/342/52/2024
08 січня 2024 року м. Городенка
Городенківський районний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого судді Андріюк І.Г.,
з участю секретаря судового засідання Малик Г.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадженні у залі суду міста Городенка справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну (зменшення) розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліменти,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 та просив ухвалити рішення, яким зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з нього згідно рішення Городенківського районного суду від 07.05.2020 у цивільній справі №342/437/20 з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з часу набрання рішенням законної сили і до досягнення повноліття дитини; звільнити його від сплати заборгованості по аліментах у сумі 10 182, 13 гривень.
В обґрунтування вимог зазначив, що на підставі рішення суду від 07.05.2020 року сплачував кошти на сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, проте на даний час його матеріальний стан змінився та не має можливості сплачувати вказаний розмір аліментів. 22.05.2023 отримав важку закриту черепно-мозкову травму, у зв`язку з чим переніс оперативне втручання та знаходився на стаціонарному лікуванні до 16.08.2023. Через стан здоров`я лікарем у серпні його скеровано на медико-соціальну експертну комісію. Лікування та реабілітація є довготривалими, через стан здоров`я не може працевлаштуватись, заробляти та сплачувати аліменти у визначеному розмірі. Через це виникла заборгованість по аліментах, що становить 10 182,13 гривень. Вважає, що значне погіршення його матеріального становища може бути підставою для зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості.
Ухвалою від 15.09.2023 відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 13.11.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.
Судове засідання 05.12.2023 не відбулося через проходження головуючим суддею програми підготовки суддів для підтримання кваліфікації. Розгляд справи 19.12.2023 року відкладено через неявку позивача.
Позивач у судове засідання не з`явився. 08.01.2024 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.
Відповідачка у жодне судове засідання не з`явилася. 13.11.2023 подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заперечила щодо позовних вимог.
Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання.
Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи.
Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Виходячи з вимог ч.5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання.
У Постанові Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено, що згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч.5 ст.268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін.
Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого виконкомом Ясенево-Пільнівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області 10.07.2018, актовий запис №9, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Рішенням Городенківського районного суду від 06.05.2020 ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (з врахуванням ухвали суду про виправлення описки від 17.06.2020). Стягнення аліментів розпочато 10.04.2020 і до досягнення дитиною повноліття.

Виконавче провадження на підставі рішення суду відкрито 05.06.2020, що стверджується копією постанови, долученої до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1ст. 181 СК України).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Згідно ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Тобто, зміна сімейного стану та матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Згідно ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 цієї статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Як на підставу зміни розміру аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментах позивач посилається на те, що 22.05.2023 року отримав важку черепно-мозкову травму, наслідком чого стало тривале лікування та, як наслідок, неможливість працевлаштуватись, щоб сплачувати аліменти на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у визначеному раніше судом розмірі.

На підтвердження погіршення стану здоров`я позивачем долучено до матеріалів справи копію виписки із медичної карти стаціонарного хворого №14319/2023, де зазначено про отримання закритої черепно-мозкової травми, забій головного мозку важкого ступеня із стисненням гострою епідуральною гематомою в правій тім`яній ділянці. Період перебування на стаціонарному лікування у обласній клінічній лікарні Івано-Франківської обласної ради з 23.05.2023 по 09.06.2023 та вказано перелік отриманих процедур.

Згідно копій виписок із медичної карти стаціонарного хворого №3442 ОСОБА_1 , виданих Городенківською багатопрофільною лікарнею інтенсивного лікування Городенківської міської ради, останній перебував на стаціонарному лікуванні з 09.06.2023 по 06.07.2023, з 02.08.2023 по 16.08.2023, з 26.10.2023 по 09.11.2023 та під час останнього стаціонарного лікування йому рекомендовано лікування в амбулаторних умовах.

Також до матеріалів справи долучено копію направлення ОСОБА_1 Городенківською багатопрофільною лікарнею інтенсивного лікування Городенківської міської ради на медико-соціальну експертну комісію у зв`язку з перенесеною травмою

голови.

Згідно копії виписки із медичної карти ОСОБА_1 , останній перебував на стаціонарному лікуванні з переломом кисті з 26.12.2023 по 03.01.2024 та йому встановлено гіпсову іммобілізацію впродовж 6 тижнів з моменту операції.

Крім цього, на підтвердження умов проживання позивача до матеріалів справи долучено акт обстеження житлово-побутових умов №52 сім`ї: ОСОБА_1 , 1990 року народження, ОСОБА_5 , 1964 року народження, ОСОБА_6 , 1963 року народження, які проживають по АДРЕСА_1 у житловому будинку площею 60 кв.м. Майновий стан сім`ї незадовільний. Малозабезпечені. Всі кошти витрачаються на лікування батька і сина.

Разом з тим, суд враховує, що положеннями ч. 1 ст. 18, ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенції), встановлено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для дитини ОСОБА_7 до 6 років становить 2563 гривні, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, визначений положеннями ч. 2 ст. 182 СК України, - 1281, 50 гривень. Враховуючи, що при визначенні розміру доходу ОСОБА_1 державний виконавець бере середню заробітну плату для місцевості у розмірі 9141,66 (на 2022-2023 роки), 1/6 частина усіх видів заробітку становитиме 1523,61 гривень, що перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину.

Отже, суд вважає, що є підстави в даному випадку для застосування правил ст.192 СК України: зменшення розміру утримання на малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , враховуючи, що наведені позивачем обставини впливають на можливість позивачем виплачувати аліменти у раніше визначеному розмірі та змінений розмір аліментів не призведене до порушення права дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Що стосується позовної вимоги щодо звільнення від сплати заборгованості зі сплати з аліментів, суд зважає на таке.

Частиною другою статті 197 СК України визначено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.

Окрім того, навіть за наявності зазначених в частині другій статті 197 СК України обставин закон надає лише право, а не зобов`язує суд повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

Звільнення від сплати заборгованості по аліментах на неповнолітню дитину повинно мати місце лише у виключних випадках. Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості.

За даними розрахунку із сплати аліментів згідно виконавчого листа №342/437/20 від 07.05.2020, виданого Городенківським районним судом, сума заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів становить на 01.10.2023 року 10182,13 гривень. При цьому з розрахунку заборгованості вбачається, що на січень 2023 року, тобто до отримання позивачем травми, на що посилається як підставу звільнення від сплати заборгованості, вже існувала заборгованість у сумі 1038, 39 гривень.

Суд зауважує, що належних доказів, які б давали підстави для звільнення позивача від заборгованості по сплаті аліментів на підставі статті 197 СК України, не надано.

Зокрема, позивачем ОСОБА_1 не долучено інформації щодо його місця праці та отримання заробітку до отримання травми, перебування на обліку у центрі зайнятості у зв`язку з втратою роботи через отриману травму, інформацію з пенсійного фонду. Також суду не надано жодних доказів того, що після отриманої травми позивач згідно медичних рекомендацій має обмеження щодо працевлаштування. Суд враховує долучене до матеріалів справи скерування ОСОБА_1 на медико-соціальну експертну комісію, проте власне висновку такої у матеріалах справи немає. Також позивачем не доведено, що наявність захворювання та його потенційна непрацездатність унеможливлює поступову сплату заборгованості по аліментах.

Крім цього, суд бере до уваги, що позивач поніс витрати на лікування у зв`язку з отриманою травмою у травні 2023 року, проте жодного доказу на підтвердження таких витрат не додано, натомість у матеріалах справи є копія направлення на госпіталізацію 09.06.2023 на стаціонарне лікування, установа: КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» за програмою державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення.

Таким чином, суд не здобув під час розгляду справи достатніх доказів, що були б підставою для задоволення вимог позивача в частині звільнення його від сплати заборгованості по аліментах.

Разом з тим, у частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Доцільно зауважити, що зменшуючи розмір аліментів суд вже врахував обставини, пов`язані із отриманою позивачем травмою, проте вважає, що вони не є достатніми для задоволення вимоги про звільнення ОСОБА_1 від заборгованості по сплаті аліментів на малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та у цій частині позов не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Питання розподілу судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 180, 195, 197 СК України, ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 211, 259, 263-265352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну (зменшення) розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліменти задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно рішення Городенківського районного суду від 07 травня 2020 року у цивільній справі №342/437/20 з 1/4 на 1/6 частину усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , повноліття.

У задоволенні позовних вимог про звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментах у сумі 10 182, 13 гривень згідно виконавчого листа №342/437/20, виданого на підставі рішення Городенківського районного суду від 07 травня 2020 року, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору у розмірі 65,60 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повний текст судового рішення складено 16.01.2024.

Суддя: Андріюк І.Г.