Житомирський апеляційний суд
Справа №296/491/24 Головуючий у 1-й інст. Шкиря В. М.
Категорія 82 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/491/24 за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» про судовий захист порушених цивільних прав та прав споживача, відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 17 січня 2024 року, постановлену під головуванням судді Шкиря В.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, у якому просила:

- визнати незаконним рішення, дії чи бездіяльність комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» незаконною відмовою мати незаборонені законом цивільні права, надати тариф по будинку опалення місць загального користування та стягнути моральну шкоду в розмірі 140000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідачем було незаконно відмовлено надати дозвіл на ознайомлення з документами, що стосуються нарахування оплати за опалення у квартирі АДРЕСА_1 . 01 березня 2023 року КП «Житомиртеплокомуненерго» надіслало на адресу позивача розрахунок оплати за опалення за січень 2023 року без долучення розрахунку тарифів за опалення по будинку 6, Проспекту Миру. Вказує, що відповідачем незаконно було відмовлено надати розрахунок тарифу на опалення по м. Житомиру місць загального користування, який було передано до Пенсійного фонду м. Житомира для розрахунку пільг за дану послугу. 30 березня 2023 року мало місце незаконне надсилання позивачу без долучення розрахунку по м. Житомиру тарифу на опалення місць загального користування. Крім того, відповідачем було порушено Закон України «Про доступ до публічної інформації» незаконною відмовою розглянути вимоги скарги від 22.03.2023 та незаконне надсилання листа від 21.04.2023 по скарзі про порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації». Незаконно відмовлено надати розрахунок величини тарифу місць загального користування (загальний коридор) без коригування на середньодобову температуру зовнішнього повітря на 2023 рік по АДРЕСА_2 . Незаконна відмова відповідача надати розрахунок коєфіцієнта коригування середньодобової температури зовнішнього повітря; незаконна відмова надати інформацію з методики застосування тарифу за транзитні труби, якщо власник приміщення надав акт перевірки ізоляції стояків, тобто плата нараховується чи не нараховується; незаконна відмова надати розрахунок тарифу окремого приміщення з транзитними мережами опалення, окремі трубопроводи внутрішньо-будинкової системи опалення по формулі з методики; незаконна відмова надати розрахунок величини тарифу місць загального користування , який передано до Пенсійного фонду для нарахування пільг; незаконне надсилання листа від 18.12.2023 за №7568/6 з розрахунком оплати за листопада 2023 року, без долучення розрахунку тарифу за опалення по будинку АДРЕСА_2 ; незаконна відмова здійснити аналіз , чому нарахування тарифу в 4 рази більший за нарахування пільги; незаконний виклад висновку у листі від 18.12.2023 за №7568, який не підлягає застосуванню при розгляді запиту на інформацію. Вказує, що за вчинення 14 випадків незаконних рішень, дій чи бездіяльності , якими порушено цивільні права та права споживача їй було завдано моральну шкоду у розмірі 140000,00 грн. Крім того, просила звільнити її від сплати судового збору, як споживача.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 17 січня 2024 року відмовлено у відкритті провадження по даній цивільній справі. Роз`яснено позивачу, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції незаконно змінив суть позовної заяви та її обґрунтування. Судом першої інстанції було незаконно відмовлено у доступі до правосуддя захищати порушенні цивільні права та права споживача. Судом першої інстанції було порушено ч.5 ст.186 ЦПК України незаконною відмовою роз`яснити позивачу до юрисдикції якого суду віднесено розгляд позовної заяви про судовий захист порушених цивільних прав та прав споживача.

12 лютого 2024 року представник КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради Тичина Г.В. подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 17.01.2024 залишити без змін. Зазначає, що зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 вважає, що відповідачем, як розпорядником публічної інформації при розгляді поданих нею запитів не дотримано приписи Закону України «Про доступ до публічної інформації». Враховуючи приписи вищевказаного Закону, позовна заява підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Відтак, аргументи в апеляційній скарзі є необґрунтованими та безпідставними, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що суб`єктивний склад правовідносин, предмет позову є публічно-правовим та підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Вирішуючи даний спір колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. (ч.1 ст.19 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Таким чином, правом звернення до суду із позовом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів та, відповідно, таке цивільне право або інтерес може бути захищено судом у спосіб, який, зокрема, не суперечить чинному законодавству, договору та має бути ефективним.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Згідно із частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою ЄСПЛ.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» ЄСПЛ указав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. У рішенні в справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria, заява № 7360/76) Європейська комісія з прав людини висловила думку, що термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом», у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із прав та/або інтересів, за захистом яких звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, їх змісту та правової природи.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи особистого немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Отже критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних особистих прав, свобод чи інтересів у цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносинах, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, а по-друге, суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є зазвичай фізична особа (стаття 19 ЦПК України).

Натомість публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (стаття 19 КАС України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають, зокрема, у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій; на публічно-правові спори, у тому числі на спори фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження (частина перша, пункт 1 частини другої у відповідній редакції).

Тому загальними критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути і пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постановах від 23 листопада 2021 року у справі № 175/1571/15 (провадження № 14-51цс21), від 27 березня 2019 року у справі № 638/14011/16-ц (провадження № 14-656цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 826/5806/17 (провадження № 11-290апп19), від 13 березня 2019 року у справі № 202/30/17 (провадження № 14-643цс18) та інших.

У пункті 7 частини першої статті 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Стосовно терміна «публічно-владні управлінські функції», то зміст поняття полягає в наявності у суб`єкта суспільно необхідних для невизначеного або певного кола осіб повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин, а «управлінські функції» - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта.

Відтак до справ адміністративної юрисдикції віднесені, зокрема, публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення та/або спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень тощо.

Аналогічні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 (пункт 5.7), від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункти 28-30), від 18 вересня 2018 року у справі № 823/218/17 (пункти 24, 25), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (пункти 4.8-4.10), від 02 квітня 2019 року у справі № 137/1842/16-а, від 18 грудня 2019 року у справі № 826/2323/17 (пункти 18, 19), від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункти 21-23), від 19 лютого 2020 року у справі № 520/5442/18 (пункти 18-20), від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18 (пункти 16, 17), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункти 19-21)).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» мотивуючи його тим, що відповідач незаконно відмовив у ознайомленні з документами, що стосуються нарахування оплати за опалення по квартирі АДРЕСА_1 , незаконно відмовив надати розрахунок величини тарифу місць загального користування без коригування на середньодобову температуру зовнішнього повітря на 2023 рік по АДРЕСА_2 . 01 березня та 18 грудня 2023 року КП «Житомиртеплокомуненерго» надіслало розрахунок оплати за опалення за січень 2023 року та листопада 2023 року без долучення розрахунку тарифів за опалення по будинку АДРЕСА_2 . Крім того, відповідач допустив порушення при нарахуванні вартості теплопостачання по квартирі АДРЕСА_1 , чим заподіяв моральну шкоду в розмірі 140000,00 грн.

В статті 1 Закону України «Про теплопостачання» основні терміни вживаються в такому значенні: постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії має право на отримання інформації щодо якості теплопостачання, тарифів, цін, порядку оплати, режимів споживання теплової енергії.

З довідки приватного підприємства «Житлово- будівельна Компанія №2/1» №32 від 16.03.2023 вбачається, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

На підтвердження позовних вимог, ОСОБА_1 надала квитанцію-повідомлення за січень 2023 року, квитанцію-повідомлення за листопад 2023 року.

За змістом наведених вимог закону ОСОБА_1 , як споживач має право на отримання від КП «Житомиртеплокомуненерго» інформації щодо якості теплопостачання, тарифів, цін, порядку оплати, режимів споживання теплової енергії по квартирі АДРЕСА_1 в т.ч. і по будинку в цілому.

З огляду на наведене, фактично спірні правовідносини в цій частині позовних вимог не пов`язані з захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку відповідача, що відповідно виключає можливість розгляду справи за правилами адміністративного судочинства, а стосуються реалізації права на захист прав споживача теплової енергії відповідно до Закону України «Про теплопостачання» та Закону України »Про захист прав споживачів».

Крім того, у позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що відповідач незаконно відмовив надати розрахунок по м. Житомиру тарифу на опалення місць загального користування, який було передано до Пенсійного фонду м. Житомира, для розрахунку пільги за дану послугу, незаконно надіслав листа від 30.03.2023 за №1535/б без долучення розрахунку тарифу на опалення по м. Житомиру, незаконно відмовив розглянути вимоги скарги від 22.03.2023 про порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації», незаконно відмовив надати інформацію з методики застосування тарифу за транзитні труби, якщо власник приміщення надав акт перевірки ізоляції стояків, тобто плата нараховується чи не нараховується; незаконно відмовив надати розрахунок тарифу окремого приміщення з транзитними мережами опалення, окремі трубопроводи внутрішньо-будинкової системи опалення по формулі з методики.

Відповідно до положень частини першої статті 1 Закону України « Про доступ до публічної інформації» публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація у формі відкритих даних це публічна інформація у форматі, що дозволяє її автоматизоване оброблення електронними засобами, вільний та безоплатний доступ до неї, а також її подальше використання (частина перша статті 10-1 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями,- стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Частиною третьою статті 23 Закону України « Про доступ до публічної інформації» передбачено, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статуту комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго», затвердженого рішенням Житомирської міської ради від 28.09.2023 за №880, підприємство засноване на власності територіальної громади м. Житомира, є юридичною особою публічного права.

Отже, комунальне підприємство «Житомиртеплокомуненерго» є суб`єктом, який наділений виключними правами на провадження певних видів діяльності у сфері надання послуг теплопостачання. Відтак, зазначене підприємство відповідно до пункту 4 частини першої статті 13 Закону України « Про доступ до публічної інформації» є розпорядником інформації щодо умов надання послуг з теплопостачання.

Таким чином, правовідносини, які виникли між ОСОБА_1 та КП «Житомиртеплокомуненерго» регулюються Законом України «Про доступ до публічної інформації» та в силу правил частини третьої статті 23 цього Закону підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства.

За правилами ст.20 ЦПК України ч.4 ст.188 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п.3, 4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є такими, що призвели до неправильного вирішення питання, і є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та направленням справи до цього суду для продовження розгляду.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 17 січня 2024 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 21 лютого 2024 року.

Головуючий

Судді