ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року

м. Черкаси

Справа № 705/2435/23
Провадження № 22-ц/821/111/24
категорія: 301030300

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.

суддів: Карпенко О.В., Василенко Л.І.

секретаря: Ярошенко Б.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: адвокат Цімоха Ростислав Русланович

відповідач: ОСОБА_2

представник відповідача: адвокат Дарморос Катерина Олександрівна

розглянув у спрощеному позовному провадженні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Цімоха Р.Р. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ.

Зазначає, що 31.05.1994 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який розірвано 05.11.2019 р. рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області.

У період спільного проживання сторонами за спільні кошти було придбано частину житлового будинку АДРЕСА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу від 11.10.2005 року. Право власності на зазначену частину будинку було оформлено на ім`я відповідачки.

Після розірвання шлюбу сторони мали усну домовленість, згідно якої право власності на зазначене нерухоме майно залишається оформленим за відповідачкою, позивач користується цим майном, а після його смерті будинковолодіння успадкує їх спільний син.

Однак, у грудні 2022 відповідачка повідомила позивачу щоб він забрав свої речі з будинку, оскільки будинок належить лише їй і вона вже отримала завдаток за попередньою угодою про його продаж.

Таким чином, у зв`язку з порушенням своїх майнових прав позивач вимушений звертатися за захистом до суду.

Просить: визнати 1/2 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - спільною сумісною власністю подружжя; в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/4 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 жовтня 2023 року позов задоволено.

Визнано 1/2 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , право власності на 1/4 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в сумі 1352,00 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що згідно Звіту про оцінку майна ТОВ «Оцінка трейд» від 09.05.2023 вартість об`єкта оцінки 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 становить 135 200,00 грн. (а.с.14-15). Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). За таких обставин, суд вважає, що позовна заява підлягає до задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом 1 інстанції норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясування фактичних обставин справи, просить скасувати рішення суду 1 інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що суд 1 інстанції при розгляді справи повинен був врахувати джерело походження коштів, за рахунок яких було придбано будинок. Вказує, що вона придбала будинок за кошти, які заробляла самостійно. Позивач фінансово її не підтримував та наразі жодних коштів на утримання сина ні добровільно, ні за рішенням суду не надавав. Зазначений будинок було придбано за кредитні кошти, що підтверджується договором іпотеки, який було оформлено на її ім`я, оскільки чоловік ніде не працював, не збав про матеріальне забезпечення сім`ї, їй самостійно приходилось виплачувати взятий кредит. Разом з тим, у придбаному будинку нею було зроблено ремонт, були вкладені особисті кошти та власна трудова діяльність, внаслідок чого збільшилась його вартість. Позивач не мав змоги фінансово брати участь у купівлі будинку та виплаті заборгованості по кредиту, оскільки він не був працевлаштований та не мав жодного доходу.

Вказує, що крім того, заперечуючи в суді факт її самостійної купівлі будинку, позивачем не було доданого жодного доказу, який би суперечив проти цього та підтверджував його участь у матеріальному забезпеченні сім`ї. Після розлучення разом з нею проживає залишився проживати їхній неповнолітній син ОСОБА_3 , який з дитинства є інвалідом та прописаний в її будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Звертає увагу, що позивача неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї та до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

В грудні 2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Цімоха Ростислав Русланович подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду 1 інстанції без змін.

Вказує, що частина будинку подружжям було придбано 11 жовтня 2005 року за нотаріально посвідченим договором. Будинок сторони придбали за спільні кошти, частина будинку зароблена спільною працею подружжя, а частину коштів надала матір позивача, так як коштів на придбання спірного будинку у сторін не вистачало. Твердження апелянта про купівлю будинку за кредитні кошти спростовуються пунктом 2.2 договору купівлі продажу будинку, у якому зазначено: розрахунок за купівлю нерухомого майна було проведено у повному обсязі 11 жовтня 2005 року. Наданий відповідачкою договір іпотеки датований 15 листопада 2005 року, через місяць після укладення договору купівлі продажу будинку. Будь- яких умов про оплату за іпотечні кошти вартості придбаного сторонами будинку іпотечний договір такожє не містить.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

14 листопада 2023 року до Черкаського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 листопада 2023 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Бородійчук В.Г., судді Василенко Л.І., Карпенко О.В.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про її розгляд та з викликом сторін в судове засідання.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом 1 інстанції встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 31.05.1994 року, який розірвано рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.11.2019 року (а.с.7-8).

За час шлюбу, відповідно до договору купівлі-продажу частини будинку від 11.10.2005 року, сторонами було придбано частину житлового будинку АДРЕСА_1 , право власності зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с.9-10,11,12).

Згідно Звіту про оцінку майна ТОВ «Оцінка трейд» від 09.05.2023 вартість об`єкта оцінки 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 становить 135 200,00 грн. (а.с.14-15).

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду 1 інстанції відповідає.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 1 інстанції, що сторони зареєстрували шлюб 31.05.1994 року, який розірвано рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.11.2019 року (а.с.7-8).

За час шлюбу, відповідно до договору купівлі-продажу частини будинку від 11.10.2005 року, сторонами було придбано частину житлового будинку АДРЕСА_1 , право власності зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с.9-10,11,12).

Згідно Звіту про оцінку майна ТОВ «Оцінка трейд» від 09.05.2023 вартість об`єкта оцінки 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 становить 135 200,00 грн. (а.с.14-15).

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, встановлюючи обставини по справі, взяв до уваги вищезазначені факти та, в сукупності з наданими сторонами доказами, оцінив їх під час постановлення своїх висновків.

Таким чином, суд 1 інстанції вірно дійшов висновку про задоволення позовної заяви, оскільки відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Також, суд 1 інстанції вірно вказав, що у відзиві відповідач ОСОБА_2 зазначає, що спірний будинок було придбано за кредитні кошти та на підтвердження зазначених обставин надає суду Договір іпотеки від 15.11.2005 р., кошти по кредиту виплачувала вона одна та ремонт у будинку було зроблено лише за її особисті кошти, однак, з наданого Договору іпотеки та товарних чеків суд не може встановити чи дійсно саме ОСОБА_2 виплачувала кредит та купувала матеріали на ремонт за особисті кошти, адже позивач заперечує зазначений факт.

Крім того, суд 1 інстанції вірно дійшов висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності на звернення до суду із зазначеним позовом, оскільки до 2022 року його право порушено не було, так як відповідно до Довідки голови квартального комітету Виконавчого комітету Уманської міської ради № 883 від 19.04.2023 зазначено, що згідно свідчень сусідів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 засвідчує, що ОСОБА_1 з вересня 2022 року і по даний час не проживав за адресою АДРЕСА_1 , зазначений факт не заперечується і відповідачем ОСОБА_2 , яка у письмових запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву зазначає, що дійсно ОСОБА_1 проживав у спірному будинку до 16.09.2022 року.

Такі висновки суду 1 інстанції ґрунтуються на матеріалах справи і відповідають вимогам закону.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що суд 1 інстанції не врахував джерело походження коштів за рахунок яких було придбано будинок, а саме те, що будинок було придбано за кредитні кошти, що підтверджується договором іпотеки, який було оформлено на ім`я апелянта, є помилковим. Оскільки, законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас, зазначену презумпцію може бути спростовано й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Долучені відповідачем в якості доказів до відзиву копія договору іпотеки №354411/7955/0552-5/1 від 15.11.2005, копії товарних чеків, копії видаткових накладних не спростовують презумпції права спільної сумісної власності на майно з метою доведення обставин придбання будинку за особисті кошти.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом 1 інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Крім того, наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться лише до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, що виникли в даному випадку та застосував закон, що їх регулює. За наслідком апеляційного перегляду порушень матеріального чи процесуального закону судом першої інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі судове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки їх доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 24 січня 2024 року.

Головуючий: В.Г. Бородійчук

Судді : О.В. Карпенко

Л.І. Василенко