Справа № 459/3746/23
Провадження № 2/459/695/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2024 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Отчак Н.Я.

з участю секретаря Савіцької Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

09.11.2023 позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просить визнати спільною сумісною власністю подружжя: квартиру АДРЕСА_1 та визнати за ним. право власності на ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову послався на те, що 14.09.2013 між ним та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено шлюб. За час спільного сімейного життя, ними придбано квартиру АДРЕСА_1 , яка була придбана на підставі договору купівлі-продажу від 25.12.2013, в якій спільно проживали до жовтня 2021 року. Право власності на квартиру зареєстровано на відповідачку. Також вказав, що на даний час виникла необхідність поділити майно шляхом визнання за ним право власності на частини даної квартири.

13.11.2023 судом відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

09.01.2024 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.02.2024.

02.02.2024 відповідачка подала письмові пояснення по справі, при цьому просила відмовити у стягненні витрат на правову допомогу.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були належно повідомлені.

Представник позивачки подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідачка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, при цьому щодо вирішення спору послалася на думку суду.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, всебічно, об`єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих доказів у їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.09.2013, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 14.09.2013.

Від спільного подружнього життя у сторін народилася дочка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією свідоцтва про її народження серії НОМЕР_2 від 02.09.2014.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15.09.2023 № 346798389 квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_2 , згідно договору купівлі-продажу від 25.12.2013 серії 1834, що посвідчений приватним нотаріусом Червоноградського районного нотаріального округу Львівської області.

Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 10.10.2023, оціночна вартість квартири АДРЕСА_1 становить 787889,89грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Придбавши нерухоме майно під час перебування в шлюбі, позивач та її чоловік - відповідач набули право спільної сумісної власності на спірне майно відповідно до зазначених положень та її право на рівну частку в майні презюмується.

Положення п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.12.2007р. № 11, визначає, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні врахувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Таким чином, придбане під час перебування сторін у шлюбі нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності сторін , будь-яких доказів щодо належності цього майна лише відповідачу, на яку воно зареєстроване, суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Позивачем надано докази того, що нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, тобто існують законні підстави для визнання за позивачем права власності на 1/2 частину вказаного майна.

Відповідачка у своїх поясненнях зазначає, що у позивача наявне інше майно, яке набуте спільно за час шлюбу з нею, а саме: легковий автомобіль BMV д.н.з НОМЕР_3 та евакуатор «Лавета» д.н.з. НОМЕР_4 , яким він користується для доставки автомобілів для продажі, однак жодних підтверджуючих документів, що дані транспортні засоби належать на праві приватної власності ОСОБА_1 суду не надала.

Окрім того, відповідачкою не надано жодних доказів того, що спірну квартиру придбала за особисті кошти.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши надані сторонами докази, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те спірна квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності, оскільки вищезазначене майно було придбано за час перебування сторін у шлюбі. Відповідачкою не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на спірне майно, не надано належних доказів на підтвердження доводів про те, що на придбання спірної квартири, яка є предметом спору, були надані її особисті кошти.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що спірна квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності, оскільки вищезазначене майно було придбано за час перебування сторін у шлюбних відносинах.

За таких обставин та міркувань суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір у сумі 3939,45 грн. підлягає стягненню з відповідачки у користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_3 ), про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю квартиру АДРЕСА_1 .

В порядку поділу майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 3939,45грн.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05 лютого 2024 р.

Суддя: Н. Я. Отчак