ПОСТАНОВА

Іменем України

16 лютого 2024 року м. Кропивницький

справа № 387/1208/22

провадження № 22-ц/4809/344/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Чельник О. І.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на заочне рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 28 вересня 2023 року у складі судді Майстера І. П. і

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовної заяви

В грудні 2022 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути на свою користь заборгованість, яка складає 40 167 грн 70 коп та судові витрати у розмірі 2 481 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 16.09.2014 між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладено договір № 856565 про відкриття та обслуговування рахунку випуску та надання платіжної картки.

Крім того, 10.08.2015 між сторонами укладено додатковий договір № 1 до зазначеного договору про відкриття та обслуговування рахунку випуску та надання платіжної картки, відповідно до якого відповідачу на поточний рахунок встановлено кредит у розмірі 17 000 гривень.

Строк дії кредиту встановлений на відповідний період дії платіжної картки, процентна ставка за кредитом 30 % річних і сплачується щомісячно.

ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином за договором не виконав, в зв`язку з чим утворилася заборгованість станом на 22.11.2022 в сумі 40 167,70 грн, з яких:

-заборгованість за основним боргом (кредитом) - 16 990 грн 67 коп;

-проценти за користування кредитом 10 870 грн 29 коп;

-комісія 8 грн;

-пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 3 817 грн 62 коп;

-3 % річних за несвоєчасне погашення основого боргу (кредиту) 1 173 грн 05 коп;

-3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 1 081 грн 46 коп;

-втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) 3 268 грн 35 коп;

-втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 2 958 грн 26 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 28 вересня 2023 року, з урахуванням ухвали Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2023 року про виправлення описки, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в рахунок оплати боргу за додатковим договором № 1 до договору № 856565 від 10.08.2015 кошти в сумі 32 310 грн 36 коп, а саме: заборгованість за основним боргом (кредитом) 16 990,67 грн, проценти за користування кредитом 10 870,29 грн, комісія 8,00 грн, 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) 1 173,05 грн, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) 3 268,35 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» судові витрати в сумі 2 158 грн 97 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Державний ощадний банк України» не повернуті, а тому, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором, відсотками та 3% річних та інфляційних від простроченої суми основного боргу у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення пені, 3% річних від заборгованості за процентами та втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів, суд першої інстанції виходив з того, що вони є безпідставними.

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ «Ощадбанк» просить рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 28 вересня 2023 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за пенею за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в розмірі 3 817 грн 62 коп, 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в розмірі 1 081 грн 46 коп та втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в розмірі 2 958 грн 26 коп, скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити вказані позовні вимоги, та стягнути з відповідача на свою користь судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалене при неповному з`ясуванні всіх обставин по справі, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а судом неправильно застосовані норми матеріального права.

Суд першої інстанції не звернув уваги не те, що між сторонами укладався Додатковий договір, який містить всі істотні умови, а не Заява про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування.

Підпунктом 4.4. п. 4 Кредитного договору від 10.08.2015 було передбачено, що клієнт зобов`язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачуються пеня, від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Позивач вважає, що припис статті 1050 ЦК України не обмежує права банку на отримання процентів як плати за користування кредитом, 3 % річних та інфляційних втрат як захід цивільної відповідальності за неналежне викоаннч позичальником грошових зобов`язань одночасно.

Суд першої інстанції не врахував, що з 01.03.2020 впродовж дії карантину та з 24.02.2022 впродовж дії воєнного стану, інфляційні втрати та 3 % річних не нараховувались у відповідності до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та ЗУ «Про споживче кредитування».

Відзив на апеляційну скаргу

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки ціна позову становить 40 167 грн 70 коп, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2023 становило 268 400 грн, станом на 01.01.2024 становить 302 800 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі в частині, що оскаржується, не відповідає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 01.02.2022 АТ «Державний Ощадний Банк України» зареєстроване як юридична особа.

Між АТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 26 лютого 2015 року було укладено додатковий договір № 1 до договору № 856565 про відкриття та обслуговування карткового рахунку, випуск та надання платіжної картки та відкрито картковий рахунок на умовах тарифного плану «Зарплатний».

За умовами кредитного договору банк на підставі наданих клієнтом документів відкрив рахунок за тарифним пакетом «Зарплатний».

Відповідно до п. 1.1.4 кредитного договору банк встановив клієнту кредитний ліміт в розмірі 17 000 грн, процента ставка є фіксованою, сплачується щомісячно і складає 30 % річних за користування кредитними коштами.

Згідно з розрахунком заборгованості за основним боргом, процентами, комісією, пенею, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання станом на 22.11.2022, позичальник ОСОБА_1 договір № 856565, кредитний ліміт встановлено 12.08.2015, загальна сума заборгованості становить 40 167,70 грн, з якої: заборгованість за основним боргом (кредитом) 16 990,67 грн, проценти за користування кредитом 10 870,29 грн, комісія 8 грн, пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 3 817,62 грн, 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 1 173,05 грн, 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 1 081,46 грн, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу ( кредиту) 3 268,35 грн, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 2 958,26 грн.

Згідно з виписками по картковому рахунку ОСОБА_2 за період 16.09.2014 -15.08.2019 здійснювалися різні банківські операції в результаті на дату 22.11.2022 доступна сума 29 412,95 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Оскільки, заочне рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 28 вересня 2023 року оскаржується в частині відмови в задоволенні позовних вимог АТ «Ощадбанк» в особі філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за основним боргом (кредитом) в розмірі 16 990,67 грн, процентів за користування кредитом в розмірі 10 870,29 грн, комісії в розмірі 8,00 грн, 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) в розмірі 1 173,05 грн та втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) в розмірі 3 268,35 грн, тому суд відповідно до ст. 367 ЦПК Українив іншій частині його не переглядає.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобов`язаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах,- який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Зі змісту ст. 601, 611 ЦК України вбачається, що у разі порушення зобов`язання його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося, що

цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитор у свій борг протягом певного узгодженого часу, такі випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові.

Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 23 лютого 2022 року у справі № 363/3965/15 (провадження № 61-11520св20).

У постанові Верховного суду від 15 серпня 2023 року у справі № 753/6547/17 зазначено, що: «надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Такий підхід вочевидь не відповідає балансу інтересів сторін кредитного договору та призводить до того, що кредитор не використовує ефективні способи захисту своїх прав одразу після порушення боржником умов договору.».

Матеріалами справи підтверджується, що між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 26 лютого 2015 року було укладено додатковий договір № 1 до договору № 856565 про відкриття та обслуговування карткового рахунку, випуск та надання платіжної картки (далі Договір), відповідно до якого відповідачу відкрито картковий рахунок на умовах тарифного плану «Зарплатний» (а. с. 9-10).

Пунктом 1.1.4. вказаного договору передбачено, що банк встановлює клієнту кредит у сумі 17 000 грн. Строк дії кредиту (користуванням ним) встановлюється на відповідний період дії платіжної картки. При випуску платіжної картки на новий термін, строк дії кредиту (користування ним) продовжується на строк дії платіжної картки.

Як убачається зі змісту розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку відповідача (а. с. 15-32), наданих позивачем, банк здійснював нарахування 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у межах строку дії кредитного договору, що суперечить наведеним вище вимогам закону.

Таким чином, необґрунтованими є доводи апеляційної скарги позивача про наявність правових підстав для стягнення з відповідача грошових коштів у формі 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом на підставі ст. 625 ЦК України за період часу, що є тотожним тому, протягом якого позивач здійснив нарахування процентів на підставі ст. 1048 ЦК України, оскільки одночасне застосування інституту стягнення процентів за договором позики (1048 ЦК України), та притягнення відповідача довідповідальності за порушення грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України) є взаємовиключним, з огляду на характер та правову (юридичну) природу таких видів цивільно-правової відповідальності.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог АТ «Ощадбанк» про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, нарахованих згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Разом з тим, суд не погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в розмірі 3 817 грн 62 коп, з огляду на таке.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пункт 3 частини першоїстатті 611ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини перша та третя статті 549 ЦК України).

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (абзац перший частини другої статті 551 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до п. 1.1.4 Договору процента ставка є фіксованою, сплачується щомісячно і складає 30 % річних за користування кредитними коштами (а. с. 9-10).

Погодження між сторонами істотної умови щодо фіксованої процентної ставки за користування кредитом у розмірі 30,00 % річних, які нараховуються на суму використаної кредитної лінії та підлягають сплачті щомісячно, додатково підтверджується підписаною відповідачем копією Повідомлення про умови кредитування від 10 серпня 2015 року (а. с. 13-14).

Абзацом 2 п. 4.4. Договору передбачено, що в разі порушення строку сплати платежів за Договором клієнт зобов`язаний сплатити пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

АТ «Ощадбанк»» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, а саме: надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, проте, відповідач не надавав своєчасно грошові кошти в частині сплати відсотків за користування кредитом, що має відображення у розрахунку заборгованості та виписок по картковому рахунку відповідача (а. с. 15-32).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за Договором, укладеним між сторонами, який не спростовано стороною відповідача, станом на 22.11.2022 заборгованість за пенею за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом ОСОБА_1 за період з 26.10.2017 по 07.11.2019 становить 3 817 грн 62 коп.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскільки право банку нараховувати на суми прострочених платежів пеню визначено договором, за наявності простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом у позивача виникло право вимагати сплати пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом та з цих підстав заявляти позовні вимоги.

За таких обставин, суд вважає, що обґрунтованими є доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача пені, а тому наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в розмірі 3 817 грн 62 коп.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції, розглядаючи позов АТ «Ощадбанк» в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, не надав належну оцінку наданим позивачем доказам, як наслідок, дійшов помилкового висновку про необґрунтованість вказаних вимог.

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а заочне рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 28 вересня 2023 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в розмірі 3 817 грн 62 коп скасуванню з ухваленням в цій частині нового про задоволення вказаних вимог.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Враховуючи, що ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 18 грудня 2023 року було зупинено дію оскаржуваного рішення, дію заочного рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 28 вересня 2023 в частині, що не скасована, необхідно поновити.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини тринадцятоїстатті 141 ЦПК Україниякщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В порядку розподілу судових витрат, пропорційно задоволеним позовним вимогам, що становить 9,5 % від ціни позову (3 817,62*100/40 167,7) з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» в особі філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» підлягає стягненню 235 грн 70 коп (2 481*9,5 %) судового збору, сплаченого позивачем за подання до суду позовної заяви в частині стягнення пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, та 353 грн 54 коп (2 481*150 %*9,5 %) судового збору, сплаченого позивачем за подання апеляційної скарги, а всього 589 грн 24 коп (235,7+353,54) судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Заочне рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 28 вересня 2023 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким вказані позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» () 3 817 (три тисячі вісімсот сімнадцять) грн 62 коп пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» () 589 (п`ятсот вісімдесят дев`ять) грн 24 коп судового збору.

Поновити дію заочного рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 28 вересня 2023 в частині, що не скасована.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді С. М. Єгорова

О. І. Чельник