Номер провадження № 4-с/521/14/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Громіка Д.Д.,

при секретарі судового засідання Котигорох Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі матеріали скарги Одеської міської ради, заінтересовані особи: стягувач - ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження - головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щеглової Є.В, інші учасники: ОСОБА_2 , приватний нотаріус ОМНО Зілковська К.Л., приватний нотаріус ОМНУ Горбань М.В. про визнання неправомірними та скасування постанов державного виконавця, повернення виконавчого документу стягувачу, -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась представник Одеської міської ради, із скаргою у якій просить визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щеглової Є.В. від 16.10.2023 року про відкриття виконавчого провадження № 73047165, зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щеглову Є.В. повернути виконавчий лист ОСОБА_1 , визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щеглової Є.В. від 16.10.2023 року про стягнення виконавчого збору в рамках виконавчого провадження № 73047165, а також визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щеглової Є.В. від 16.10.2023 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №73047165.

В обґрунтування скарги представник Одеської міської ради зазначила, що 29.09.2023 року Малиновським районним судом м. Одеси видано ОСОБА_1 виконавчий лист у справі № 521/3122/20 про стягнення з Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 37806,00 грн.

16.10.2023 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щегловою Є.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 73047165.

Того ж дня вищевказаним державним виконавцем прийнято постанову про виправлення помилки у процесуальному документі в рамках виконавчого провадження № 73047165, а саме постановлено внести виправлення до документу «Постанова про відкриття виконавчого провадження» від 16.10.2023 року, вказати вірну суму виконавчого збору, що підлягає стягненню з Одеської міської ради 3780,60 грн.

Відповідно до постанови про стягнення виконавчого збору від 16.10.2023 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щегловою Є.В. постановлено стягнути з Одеської міської ради виконавчий збір у розмірі 3780,60 грн.

Згідно з постановою про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 16.10.2023 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щегловою Є.В. визначено для Одеської міської ради розмір мінімальних витрат виконавчого провадження 269,00 грн.

Зазначає, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства. В будь-якому випадку у спірних правовідносинах управління органу казначейства є встановленою Законом № 1404-УІІІ та Порядком № 845 особою, що, зокрема, здійснює безспірне списання коштів за рішеннями судів про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів.

Таким чином, для отримання коштів, понесених судових витрат, стягувач повинен звернутися з виконавчим листом до територіальних органів Казначейства, але аж ніяк не до органів виконавчої служби.

Представник Одеської міської ради в судове засідання не з`явилась, однак надала до суду заяву, в якій просила суд скаргу задовольнити у повному обсязі та розглянути справу за її відсутності.

Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щеглова Є.В. в судове засідання не з`явилась, про час і місце слухання справи була повідомлена відповідно до вимог статті 128 ЦПК України. Надала пояснення на скаргу, згідно яких обставини викладені у скарзі вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Інші учасники справи до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду скарги сповіщались належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали скарги представника ОМР на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щеглової Є.В., суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порядок розгляду скарг на дії, бездіяльність, рішення, державного виконавця, чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення визначений розділом VII ЦПК України в редакції, чинній на день судового розгляду.

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно статті 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Судом встановлено, що у провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 521/3122/20 за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Зілковської Катерини Леонідівни, приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Горбань Марини Валентинівни, про визнання спадщини відумерлою, визнання права власності, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, витребування майна від добросовісного набувача.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07.06.2022 року позовні вимоги Одеської міської ради задоволено, а саме: визнано спадщину після смерті ОСОБА_3 , що складається з квартири АДРЕСА_1 відумерлою; визнано за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.12.2016 року, зареєстроване в реєстрі за № 1671, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зілковською Катериною Леонідівною на ім`я ОСОБА_2 як спадкоємця після смерті ОСОБА_3 , на квартиру АДРЕСА_1 ; витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради квартиру АДРЕСА_1 ; стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в рівних частках судовий збір в сумі 12602 (дванадцять тисяч шістсот дві) грн.

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернулась до Одеського апеляційного суду з відповідною апеляційною скаргою.

Постановою Одеського апеляційного суду від 08.06.2023 року у справі № 521/3122/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07.06.2022 року скасовано, в задоволенні позову Одеської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Зілковської К.Л., приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Горбань М.В. про визнання спадщини відумерлою, визнання права власності, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, витребування майна від добросовісного набувача відмовлено, а також стягнуто з Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 37806,00 грн.

29.09.2023 року Малиновським районним судом м. Одеси видано ОСОБА_1 виконавчий лист у справі № 521/3122/20 про стягнення з Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 37806,00 грн.

16.10.2023 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щегловою Є.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 73047165.

Того ж дня вищевказаним державним виконавцем прийнято постанову про виправлення помилки у процесуальному документі в рамках виконавчого провадження № 73047165, а саме постановлено внести виправлення до документу «Постанова про відкриття виконавчого провадження» від 16.10.2023 року, вказати вірну суму виконавчого збору, що підлягає стягненню з Одеської міської ради 3780,60 грн.

Відповідно до постанови про стягнення виконавчого збору від 16.10.2023 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щегловою Є.В. постановлено стягнути з Одеської міської ради виконавчий збір у розмірі 3780,60 грн.

Згідно з постановою про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 16.10.2023 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щегловою Є.В. визначено для Одеської міської ради розмір мінімальних витрат виконавчого провадження 269,00 грн.

Одеська міська рада є органом місцевого самоврядування, яка має мету та функцію щодо представлення Одеської міської територіальної громади у відповідних органах, здійснюючи повноваження у межах закону.

Відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Європейський суд наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (§ 40 рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції" (Case of Hornsby v. Greece) № 18357/91).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з ст. 2 Закону України Про виконавче провадження однією із засад виконавчого провадження є забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України Про виконавче провадження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Державний виконавець, як працівник державної виконавчої служби відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", повинен здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За приписами статей 5, 18, 26 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання (частина 4 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з приписами пунктом 12 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України бюджетними установами є органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.

У відповідності до пункту 12 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України бюджетними установами є органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.

Статтею 25 Бюджетного кодексу України визначено, що Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року №215 (далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку: здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення).

Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 9 Положення).

Механізм виконання судових рішень про стягнення коштів з бюджетних установ визначається Законом України "Про виконавче провадження", Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників".

У розумінні зазначеного Порядку безспірне списання - це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Отже, Держказначейство є встановленою Порядком №845 особою, що, зокрема, здійснює безспірне списання коштів за рішеннями судів, про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів.

Відповідно до пункту 24 Порядку стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник (відкриті рахунки), або за його місцезнаходженням документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Пунктом 26 Порядку № 845 передбачено, що безспірне списання коштів з рахунків розпорядників (бюджетних установ) та одержувачів бюджетних коштів, на яких обліковуються кошти загального та спеціального фондів відповідного бюджету, здійснюється в межах бюджетних асигнувань, передбачених у затвердженому кошторисі або плані використання бюджетних коштів, та у разі наявності на його рахунках для обліку відкритих асигнувань (залишків коштів на рахунках).

Згідно з пунктом 9 Порядку орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачу у разі, коли боржник не має відкритих рахунків в органі Казначейства або в органі Казначейства відкрито боржнику лише рахунок із спеціальним режимом використання, крім випадків виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган згідно із Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

У даному випадку, боржником відповідно до Постанови Одеського апеляційного суду від 08.06.2023 року у справі № 521/3122/20 є Одеська міська рада, яка згідно відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб, підприємців та громадських формувань є органом місцевого самоврядування та у відповідності до приписів п.12 ч.1 ст. 2 Бюджетного кодексу України є бюджетною установою.

Отже, враховуючи приписи ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження", Бюджетного кодексу України, Порядку № 845 та Положення про Державну казначейську службу України, виконавчий документ, боржником за яким є орган місцевого самоврядування, підлягає виконанню органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Подібний висновок щодо виконання органами казначейства виконавчих документів, в яких боржниками є органи місцевого самоврядування викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 02.07.2018 у справі № 233/1979/17, від 06.03.2019 у справі № 199/7250/17, від 16.04.2020 у справі № 804/5950/17, від 30.11.2020 у справі № 52/125, від 13.04.2023 по справі №910/13367/19 (910/13951/21).

При цьому, суд звертає увагу, що чинне законодавство України не передбачає механізму та порядку виконання рішення суду про стягнення грошових коштів з органу місцевого самоврядування органами державної виконавчої служби. Навпаки, виходячи із приписів ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зокрема, й органи державної казначейської служби, не є органами примусового виконання.

Відтак, у даному випадку у державного виконавця були відсутні підстави для відкриття виконавчих проваджень щодо примусового стягнення з відповідача грошових коштів, оскільки державна виконавча служба не наділена відповідними повноваженнями щодо виконання рішення суду про стягнення грошових коштів з органу місцевого самоврядування, а тому виконавчий лист по справі № 521/3122/20 про стягнення з Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 37806,00 грн. у даній справі повинні були б бути повернуті виконавцем стягувачу без виконання на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що скарга підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно частин 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2 статті 451 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Разом з тим Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у пункті 18 роз`яснено, що виходячи зі змісту ст. 451 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Згідно статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями 260, 261, 447-453 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу представника Одеської міської ради - задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щеглової Є.В. від 16.10.2023 року про відкриття виконавчого провадження № 73047165.

Зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щеглову Є.В. повернути виконавчий лист по справі № 521/3122/20 ОСОБА_1 .

Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щеглової Є.В. від 16.10.2023 року про стягнення виконавчого збору в рамках виконавчого провадження № 73047165.

Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щеглової Є.В. від 16.10.2023 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №73047165.

Копію ухвали направити учасникам справи, в порядку, передбаченому ст. 272 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 15 січня 2024 року.

Суддя: Громік Д.Д.