УХВАЛА

16 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 523/11440/18

провадження № 61-413ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Олійник А. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Субботіною Людмилою Валентинівною, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 із зустрічним позовом про зобов`язання вчинити дії, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21 травня 2019 року позов ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження для спільного розгляду.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2022 року зустрічний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 27 жовтня 2012 року у розмірі 50 000 дол.США у національній валюті за курсом Національного банку України станом на день здійснення платежу.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Одеського апеляційного суду від 21 серпня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 27 жовтня 2012 року у розмірі 50 000 дол. США у національній валюті за курсом Національного банку України станом на день здійснення платежу.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Одеського апеляційного суду від 21 серпня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2022 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У січні 2024 року ОСОБА_1 через адвоката Субботіну Л. В. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21 серпня 2023 року.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що суди попередніх інстанцій мали розглянути його зустрічний позов разом з первісним.

Заявник посилається на те, що:

суди не застосували практику Верховного Суду щодо застосування статті 193 ЦПК України та доцільність спільного розгляду зустрічного позову разом з первісним;

відсутній висновок у подібних правовідносинах щодо застосування частин першої та другої статті 193 ЦПК України;

заявник не був повідомлений належним чином про розгляд справи;

суд першої інстанції безпідставно відмовив у клопотанні про зупинення провадження у справі;

судами не досліджені докази у справі та встановлені обставини на підставі недопустимих доказів.

Отже, заявник підставами касаційного оскарження визначає пункти 1, 3, 4 частини другої статті 389, пункт 5 частини першої, пункти 1, 3, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Зазначивши такі підстави оскарження заявник належним чином їх не обґрунтував з огляду на таке.

касаційна скарга має містити: пункт 1 - формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах. При цьому суд звертає увагу заявника, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, в яких подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин;

пункт 2 - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, з чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовним обґрунтуванням мотивів такого відступлення;

пункт 3 - зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок її застосування з конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи;

пункт 4 - посилання на підстави, передбачені частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Як вбачається зі змісту рішень судів попередніх інстанцій, суд дійшли висновку про обгрунтованість позову та стягнення коштів за договором позики.

Оскаржуючи ці рішення про стягнення боргу, заявник не зазначив, які норми права неправильно застосували суди попередніх інстанцій та, які норми процесуального права були порушені під час ухвалення рішень по суті з обґрунтуванням підстав касаційного оскарження відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що касаційна скарга подається також з підстав, визначених пунктом 4 частини другої статті 389 та пунктом 4 частини третьої статті 411 ЦПК України, проте заявник конкретно не зазначив, які докази не дослідили суди попередніх інстанцій та на підставі яких недопустимих доказів суд встановив обставини у справі, що мають суттєве значення і чому такі докази є недопустимими.

Тому заявнику необхідно подати нову редакцію касаційної скарги із врахуванням вищезазначеного, додати докази надсилання учасникам справи копії нової редакції касаційної скарги через систему «Електронний Суд» або листом з описом вкладення.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393, 394 ЦПК України

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Субботіною Людмилою Валентинівною, залишити без руху.

Надати для усунення зазначеного вище недоліку строк до 15 березня 2024 року, але який не може перевищувати п`ятнадцять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернена заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. С. Олійник