КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №752/3439/23 Головуючий у 1 інстанції: Кордюкова Ж.І.
провадження №22-ц/824/3008/2024 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

при секретарі: Курченко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 25 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, -

в с т а н о в и в :

15.02.2023 року ОСОБА_2 звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

29.05.2023 року засобами поштового зв`язку відповідач ОСОБА_1 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 про визнання відсутнім права на стягнення аліментів.

Представник відповідача - адвокат Якименко М.М. просив прийняти зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом.

Позивач ОСОБА_2 та її представник адвокат Предчук Т.В. заперечували проти прийняття зустрічного позову з первісним позовом, посилаючись на те, що цей позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25 липня 2023 року відмовлено в прийнятті та об`єднанні в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання відсутнім права на стягнення аліментів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Скарга обґрунтована тим, що згідно першого висновку суду (про наслідки несплати судового збору) зазначають, що така обставина як несплата судового збору не є підставою для відмови у прийнятті позовної заяви. Так, виключний перелік підстав для відмови у відкритті провадження міститься у ч.1 ст.186 ЦПК України, і у переліку відсутня підстава несплати судового збору.

Таким чином, ухвала про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви, що обґрунтована судом першої інстанції несплатою судового збору, суперечить вимогам ч.1 ст.186 ЦПК України.

Обґрунтовуючи другий висновок (про відмову в прийняті та об`єднанні в одне провадження зустрічної позовної заяви) вказують, що суд першої інстанції, отримавши зустрічну позовну заяву, був зобов`язаний керуватися нормами ЦПК України, що стосуються зустрічних позовів. Межі повноважень суду першої інстанції при виявленні порушень вимог ЦПК України при поданні до суду зустрічної позовної заяви наведені у частинах 2 і 3 статті 194 ЦПК України: суд може або залишити заяву без руху, або її повернути.

Натомість, ухвалою, що оскаржується, суд першої інстанції відмовив у прийнятті зустрічної позовної заяви, чим вважають, допустився порушень частин 2 і 3 статті 194 ЦПК України, оскільки вийшов за межі процесуальних повноважень.

Разом з тим, щодо третього висновку (про неможливість обрання такого способу захисту як позов про визнання відсутнім права на аліменти) наголошують, що суд першої інстанції безпідставно та незаконно обмежив право заявника на доступ до суду у такій мірі, що була порушена сама його сутність. Суд першої інстанції порушив норму статті 55 Конституції України та статті 4 Цивільного процесуального кодексу України.

З урахуванням вищенаведених доводів апеляційної скарги, а також з огляду на те, що судом першої інстанції питання прийняття зустрічної позовної заяви вирішено з порушенням також й статей 175 і 177 ЦПК України, то за таких умов оскаржувана ухвала є незаконною і невмотивованою через її невідповідність, в тому числі й нормам ч.2 ст.214 та ст.263 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що такі позовні вимоги не підлягають розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, але і взагалі не підлягають судовому розгляду.

Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з вимогами ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Встановлено, що 29.05.2023 року засобами поштового зв`язку відповідач ОСОБА_1 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 про визнання відсутнім права на стягнення аліментів.

Виходячи з приписів статей 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, у цьому випадку норм ЦПК України.

Право на пред`явлення зустрічної позовної заяви не є абсолютним; подаючи зустрічну позовну заяву, заявник повинен дотримуватись вимог ЦПК України щодо її подання.

Відповідно до ч.1, 2, 4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч.1 ст.49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно з п.3 ч.2 ст.49 ЦПК України одним із спеціальних прав відповідача є право подати зустрічний позов.

Відповідно до ч.1 - 3 ст.193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Зустрічний позов - це позов, який подається відповідачем до позивача у тому самому судовому процесі задля захисту проти первісних позовних вимог.

Метою пред`явлення зустрічного позову є спільний розгляд позовів в інтересах процесуальної економії, а в ряді випадків - уникнення постановлення суперечливих судових рішень.

Суд відзначає, що зустрічна позовна заява не відповідає вимогам статей 175 і 177 ЦПК України, оскільки за її подання не сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

На підставі змісту зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання відсутнім права на стягнення аліментів в судовому порядку, судом вірно зазначено, що захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Визнання відсутнім права на стягнення аліментів в судовому порядку не передбачене чинним законодавством як спосіб захисту права.

Доводи відповідача, викладені у зустрічному позові, зокрема щодо отримання доходів від здачі позивачем сумісного майна в оренду, може бути предметом розгляду під час розгляду спору між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, при вирішенні якого суд зобов`язаний дати оцінку зазначеним доводам відповідача щодо наявності у позивача додаткового доходу.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

За п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зважаючи на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що такі позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, і взагалі не підлягають розгляду в судовому розгляду.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції вірно не вбачав підстав для прийняття та об`єднання в одне провадження вимог за зустрічним позовом з первісним позовом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишення без змін ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 25 липня 2023 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 25 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2024 року.

Головуючий:

Судді: