Справа № 725/20/24
Провадження № 2/727/537/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2024 року Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:

головуючого судді Літвінової О.Г.

при секретарі Вальків А.М..

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Чернівці цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, як органу опіки і піклування, який діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача виступає Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації, Чернівецький міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

за участю представника позивача ОСОБА_3

за участю представника третьої особи ОСОБА_4

за участю представника третьої особи Череп А.В.

ВСТАНОВИВ :

Позивач Виконавчий комітет Чернівецької міської ради, як орган опіки і піклування, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів до відповідача ОСОБА_2 , де третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача виступає Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації, Чернівецький міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, посилаючись на те, що малолітній ОСОБА_1 , 2015 року народження на даний перебуває на вихованні та повному державному утриманні в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 07.09.2023 року № 1 ОСОБА_2 є мати одинокою.

В зв`язку із роботою з сім`єю ОСОБА_5 , наказом служби у справах дітей Чернівецької міської ради від 15.08.2023 року ОСОБА_1 взято на облік, як такого, що опинився в складних життєвих обставинах, у зв`язку з неналежним виконанням матір`ю своїх батьківських обов`язків.

Під час неодноразових відвідувань та роботи з даною сім`єю було встановлено, що мати ОСОБА_2 вживає наркотичні засоби, життям та здоров`ям сина не цікавиться, на зауваження служб не реагує.

Згідно інформації, наданої Чернівецьким міським центром соціальних служб Чернівецької міської ради від 28.11.2023 року №1637/02-04 підтверджується факт того, що ОСОБА_2 не спроможна в повній мірі виконувати обов`язки по вихованню своєї дитини та догляду за нею.

Позивач стверджує, що відповідач не піклується належним чином про фізичний розвиток дитини, не цікавиться його здоров`ям, не створила належні умови для проживання та виховання малолітнього, чим створює загрозу життю та здоров`ю дитини.

На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті міської ради 29.11.2023 року прийнято рішення щодо надання до суду висновку про доцільність відібрання малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав, в зв`язку з тим, що остання самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, матеріальної допомоги не надає, не піклується про його фізичних та духовний розвиток, здоров`я, майбутнє.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

На основі викладеного, позивач просить суд відібрати малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав, стягнути з відповідачки аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_1 в розмірі частини від усіх видив заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, враховуючи інфляційні показники, а також стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір.

Ухвалою судді від 25.01.2024 року провадження у справі відкрито.

Представник позивача Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, як органу опіки та піклування в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Доповнив, що робота з сім`єю розпочалась на підставі виклику працівників поліції самою дитиною, оскільки ОСОБА_6 тривалий час був один в квартирі. Вказав, що відповідачка не піклується належним чином про фізичний розвиток дитини, не цікавиться його здоров`ям, не створила належні умови для проживання та виховання малолітнього. Ствердив, що дитина на даний час доглянутий, його повернення до матері може створити загрозу його життю та здоров`ю, тим більше, що відповідачка перебуває на обліку в Чернівецькому наркологічному диспансері в зв`язку із вживання наркотичних засобів. Просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилась, будучи належним чином повідомлена про день та час слухання справи, про поважні причини неявки суд не повідомила.

Представник третьої особи Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що всі обставини, викладені в позовній заяві відповідають дійсності, просила задовольнити позовні вимоги.

Представник третьої особи Чернівецький міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позовні вимоги.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та матір`ю одинокою.

Державна реєстрація народження ОСОБА_1 проведена відповідно до ч.1 ст.135 СК України, дані про батька записані за вказівкою матері, що підтверджується витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України .

Відповідно до висновку Василівської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування від 19.11.2020 року № 02-07/566 встановлено, що малолітній ОСОБА_1 перебував на первинному обліку дітей-сирі та дітей, позбавлених батьківського піклування в службі у справах дітей з 21.11.2016 року у зв`язку з тим, що мати дитини була засуджена Василівським районним судом від 22.09.2016 року до 5 років позбавлення волі.

Таким чином, мати ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживає АДРЕСА_2 самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не звернулась до служби у справах дітей із відповідним клопотанням про повернення ОСОБА_1 на виховання, не піклується про фізичних та духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не цікавиться здоров`ям та майбутнєм своєї дитини,

В зв`язку із роботою з сім`єю ОСОБА_5 , наказом служби у справах дітей Чернівецької міської ради від 15.08.2023 року ОСОБА_1 взято на облік, як такого, що опинився в складних життєвих обставинах, у зв`язку з неналежним виконанням матір`ю своїх батьківських обов`язків.

Під час неодноразових відвідувань та роботи з даною сім`єю було встановлено, що мати ОСОБА_2 вживає наркотичні засоби, життям та здоров`ям сина не цікавиться, на зауваження служб не реагує.

Згідно інформації, наданої Чернівецьким міським центром соціальних служб Чернівецької міської ради від 28.11.2023 року №1637/02-04 підтверджується факт того, що ОСОБА_2 не спроможна в повній мірі виконувати обов`язки по вихованню своєї дитини та догляду за нею.

Згідно з ч.2 ст.170 СК України, у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

У відповідності до п.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.12.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно положень п.2 вказаної Конвенції, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ч.1 ст.170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу (ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини), а також і в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органу опіки та піклування.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків по вихованню своїх дітей, піклуванню про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, освіту та інше.

Суд вважає, що оскільки відповідачка ОСОБА_7 не належним чином займається вихованням своїх малолітніх дітей, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про здоров`я та нормальний фізичний розвиток дітей, не забезпечує необхідного харчування, медичного та гігієнічного догляду, проживає з різними співмешканцями, а тому суд приходить до висновку, що залишення дітей у відповідачки є небезпечним для їх життя та здоров`я, у зв`язку з чим дітей необхідно відібрати у матері без позбавлення її батьківських прав, задовольнивши в цій частині позовні вимоги.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з яким проживає дитина.

Згідно зі ст.182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

За наведених обставин, суд вважає, що з відповідачки ОСОБА_2 необхідно стягнути аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_1 в розмірі частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23.01.2024 року до досягнення дитиною повноліття із врахуванням інфляційних показників, задовольнивши в цій частині позовні вимоги.

Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дітей, при цьому не порушить права відповідачки.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачкою ОСОБА_2 не надано суду жодних доказів в підтвердження своїх заперечень проти позову.

Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України).

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що належить відібрати малолітнього ОСОБА_1 від матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав, стягнути з відповідачки аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_1 в розмірі частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття із врахуванням інфляційних показників, задовольнивши позовні вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Також, згідно вимог статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 1211,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.150, 166, 170, 180, 181, 182, 184, 191 СК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 77, 81, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, як органу опіки і піклування, який діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача виступає Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації, Чернівецький міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, про відібрання дитини задовольнити.

Відібрати малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав.

Стягувати з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі частини всіх видів заробітку ( доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.01.2024 року до досягнення дитиною повноліття, враховуючи інфляційні показники.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень (двадцять) копійок.

Допустити негайне виконання стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ О.Г.Літвінова