Єдиний унікальний номер справи 235/2909/23
Номер провадження 2/235/239/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2024 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хмельової С.М.

за участю секретаря судового засідання Юриної К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період часу з 13.12.2017 року по 20.10.2023 рік позивач перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю Шахтобудівельна компанія. Наказом № 938-к від 19.10.2023 року його було звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію.

19.10.2023 року за результатами огляду міжрайонної медико-соціальної експертної комісії Покровськ, в зв`язку з професійним захворюванням, при первинному огляді, позивачу була встановлена III група інвалідності безстроково (з 19.10.2023 року), що підтверджується Довідкою дерії 1ІААВ№ 541800.

За результатами визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках

потреби у наданні медичної та соціальної допомого, під час огляду, позивачу інваліду Ш групи було визначено ступінь втрати професійної працездатності, за сукупністю - 65 % з -19.10.2023 року, що підтверджується довідкою міжрайонної МСЕК м. Покровськ серії 12 ААА № 092961 року.

Відповідно до медичного висновку Лікарсько-експертної комісії про наявність хронічного професійного характеру захворювання від 31.08.2023 року № 34/ 773, встановлені професійні захворювання, в клініці Професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці ім. Ю.І.Кундієва НАМИ України» - місце останньої роботи (з впливом небезпечних виробничих чинників) ТОВ Шахтобудівельна компанія, прохідник.

Висновок: хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН І-ІІ ступеня.

Обґрунтуванням діагнозу професійного захворювання явились: дані проведених клініко-функціональних обстежень, динаміка захворювань, їх розвиток в період роботи; інформація про умови праці за даними санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 16.08.2023 року, згідно якої хворий підлягав дії фізичного навантаження, робочої пози, вимушених нахилів тулуба, параметри яких перевищують допустимі величини, пилу, концентрації якого перевищували ГДК, профмаршрут.

Протипоказана робота в умовах дії фізичного навантаження, вимушеній робочій позі,

токсичних і подразнюючих речовин, несприятливого мікроклімату.

Повідомлення про хронічне професійне захворювання відправлено 01.09.2023 року з вказівкою основного діагнозу та супутнього, зокрема: міопатія слабкого ступеня з компонентом астигматизму. Міопатія середнього ступеня з компонентом астигматизму лівого ока. Факосклероз обох очей.

Вказаний діагноз супроводжувався - біль в поперековому відділі хребта, підсилюючий при незначному фізичному навантаженні, з іррадіацією в ліву сідницю та ліву ногу, оніміння лівої ного, біль в грудній клітки, кашель, задишка при фізичному навантаженні, загальна слабкість, підвищена пітливість, підвищений АТ.

Відповідно до виписок та амбулаторної карти - діагноз реєструється з 2018 року, регулярно лікується амбулаторно та в умовах стаціонару з 2019 року. Вказане та інші ознаки професійного захворювання також підтверджується й витягами з амбулаторної карти, відомостями виписок з амбулаторної карти, протоколами засідань .

Період виникнення професійного захворювання припадає на періоди перебування в трудових відносинах саме з відповідачем.

Відповідно до п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (за формою П-4) від 05.10.2023 року (на ТОВ ШАХТОБУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ, підземна гірничопрохідницька дільниця Дирекції з виробництва) зазначено, що хронічне професійне захворювання виникло за таких обставин - у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема через виділення значних концентрацій пилу, переважно фіброгенної дії), недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від шуму, виконанням не в повному обсязі протипилових заходів (гідропилопридушення застосовувалось не на усіх ланках технологічного процесу). ОСОБА_1 працював в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий.

Відповідно до п. 18 причинами виникнення хронічного професійного захворювання стали, зокрема: завищенні показники вуглепородного пилу, важкості праці (фізичне динамічне

навантаження) з перевищенням допустимих показників; маси вантажу, що підіймалася та переміщувалася, робоча поза в нахиленному положенні. Наведені показники норми в співвідношенні до фактичних.

Позивач зауважує, що до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного створювання у ОСОБА_1 додано окремі думки, в яких вказано єдину позицію деяких учасників комісії яка зводиться до зазначення, що слід враховувати факти роботи ОСОБА_2 на різних підприємствах вугільної галузі та відсутності відомостей про час виникнення та період розвитку хронічного професійного захворювання. Але вказане спростовуються самим актом, в якому за п. 15, чітко визначено, що «раніше хронічних професійних захворювань виявлено не було». Так само, як і відсутні відомості звернення до лікарів раніше за часом, який передував роботі на підприємстві відповідача. Так само, як і при працевлаштуванні стан здоров`я за висновками лікарів при медичному огляду був встановлений здоровий.

Крім цього, виконання робіт у підземних виробках підприємства відповідача, було пов`язано із систематичним перебуванням в умовах впливу шкідливих чинників, які, як наслідок, спричинили професійні захворювання.

Так, як було вже вказано з 2019 року спостерігалися звернення до лікарів амбулаторно щодо бронхіту та люмбоішалгії. З 2021 року у лікарів неврологів зі скаргами на больові синдроми хребта.

Вказане супроводжувалось постійним болем в грудній клітці; періодичні болі в області серця викликали занепокоєння та була відчутна загальна слабкість, пітливість. Відчутний та нестихаючий біль в спині, оніміння, задуха та кашель.

Вказане повністю підтверджується витягом із амбулаторної карти на ім`я ОСОБА_3 та виписками з медичних установ.

Робота позивача на підприємстві здійснювалась в умовах, де постійно існувала небезпека для його життя та здоров`я. Крім того, професійні захворювання що виникли внаслідок праці в шкідливих умовах на підприємстві відповідача призвели до тривалих фізичних страждань, істотних змін у його житті. Так, негативні ознаки професійних захворювань стали активно проявлятися з 2019 року та з цього часу він був вимушений, постійно звертатися до лікувальних установ за медичною допомогою та проводити обстеження. Наслідки зазначених захворювань викликали у позивача постійний сильний біль в поперековому відділі хребта, задуху при фізичному навантаженні, головний біль з підвищенням артеріального тиску, довготривалий кашель, біль за грудиною та загальну слабкість.

Необхідність постійного лікування впливало на зміни в житті позивача, він був вимушений затрачати час на подолання негативних наслідків захворювання, які занепокоювали його та лишали можливості спілкування з родиною та близькими. Лікування впливало і на виробничі відносини з підприємством-відповідачем, бо керівництво було незадоволене частими, хоча й не нетривалими «лікарняними». Згодом, це призвело до вимушеного звільнення, але з підстав виходу на пенсію. Наслідки захворювання проявились і в побуті, бо через хронічні болі в попереку та нозі, серці - він не може піднімати важкі речі, виконувати тривалу роботу по дому.

Вищенаведені обставини дають позивачу підстави стверджувати, що діями відповідача, який не забезпечив безпечні умови праці, йому заподіяно моральну шкоду.

При визначені розміру заподіяної шкоди, позивач приймав до уваги наслідки та незворотність до фізіологічного відновлення, встановлену втрату професійної працездатності існуючу судову практику, щодо присудження розміру компенсації моральної шкоди в подібних справах.

Таким чином, в межах розумності та справедливості, виходячи із норм Закону України

«Про Державний бюджет України на 2023 рік» та встановлені розміри основних мінімальних

Соціальних стандартів у 2023 році: на одну особу, яка втратила працездатність (станом з 01

202 3 року) становить 2093,00 гривень. Розрахунок оцінки втрати професійної працездатності проведено за формулою 1934,00 грн Х 65% =136045 гривень.

Позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Шахтобудівельна компанія на його користь в відшкодування моральної шкоди 136 045 гривень 00 копійок.

Ухвалою суду від 28.11. 2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник відповідача у відзиві на позов зазначив, що заявлені позовні вимоги відповідач - вважає необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В період часу з 13.12.2017 року по 20.10.2023 рік позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія». Наказом № 938-к від 19.10.2023 року позивача було звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України. Відповідно до медичного висновку Лікарсько-експертної комісії (надалі ЛЕК) про наявність хронічного професійного характеру захворювання від 31.08.2023 року №

34/1773, встановлені професійні захворювання, в клініці Професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці ім. Ю.І.Кундієва НАМН України»: § хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії загострення з вираженими статико- динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами;§ хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН І-ІІ ступеня.

Оформляючи трудові відносини з позивачем, згідно ст. 29 КЗпП України, ст. 5 ЗУ «Про охорону праці», позивачу були роз`яснені його права і обов`язки, проінформовано під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих чинників та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Тож Відповідач не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу. При цьому, позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я.

За роботу в шкідливих та небезпечних умовах праці позивач, відповідно до ст. 7 Закону України «Про охорону праці» користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, оплатою праці в підвищеному розмірі та іншими пільгами та компенсаціями, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Таким чином, під час працевлаштування позивач усвідомлював, що під час роботи у відповідача буде піддаватися впливу шкідливих факторів. Однак, усвідомлюючи ризик виникнення професійного захворювання, умисно не повідомляв адміністрацію відповідача про необхідність переведення його на іншу менш шкідливу або менш важку працю у зв`язку з

погіршенням стану свого здоров`я.

Праця, яку виконував позивач відповідала його функціональним можливостям організму, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача.

Відповідачне порушував конституційного права позивача на належні, безпечні, здорові умови праці, передбачені с. 43 Конституції України. Позивач самостійно, на власний розсуд обрав місце роботи (роботу) з шкідливими умовами праці, яка, до речі, забезпечувала позивачеві не тільки достойну оплату праці в значно підвищеному розмірі, порівняно з працюючими особами в нормальних умовах праці, а й забезпечуватиме позивачу: по-перше- право на зменшення пенсійного віку, по-друге- отримання пенсії за віком на пільгових умовах в значно вищому розмірі ніж працівники, зайняті на роботах з нормальними умовами праці.

На підставі вищевикладеного, вважає, що позивачем не доведена неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена така моральна шкода (не доведено склад правопорушення в відповідача), наявність вини відповідача у виникненні профзахворювання, а також не наведено розрахунку суми шкоди, яку він зазначає у позові.

Позивачем, в якості факту спричинення моральних страждань помилково прийнятий

акт розслідування хронічного професійного захворювання Форми П-4 року та довідка МСЕК про встановлення йому ступеня втрати професійної працездатності по профзахворюванню. Однак, довідка МСЕК про відсоток втрати професійної працездатності не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди.

Висновком медичних органів як підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи, або медично-консультаційної або медично-соціально експертної комісії про стрес, що зазнав потерпілий в результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, або їх наслідків, про депресію чи інші негативні стани постраждалого.

Посилання позивача щодо втрати нормальних життєвих зав`язків не підтверджено жодними документами, а отже є безпідставним та необґрунтованим.

Стійка втрата працездатності позивача, внаслідок якої у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди та яка стала підставою для звернення до суду з позовом у цій справі, мала місце після 23 травня 2020 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», тому з огляду на викладене слід застосовувати положення актів законодавства, чинні на час виникнення спірних правовідносин.

Податки і збори із суми, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню та виплаті при виконанні відповідного судового рішення. У випадку, якщо особа відшкодовує на користь фізичної особи моральну шкоду, вона виступає щодо такої фізичної особи податковим агентом та зобов`язана утримати і перерахувати податок та збір із суми такого доходу та за рахунок фізичної особи, якій виплачується такий дохід - виключно саме тільки в момент

виконання рішення (в строго визначену дату у майбутньому).

Представник відповідача просить суд у позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Шахтобудівельна компанія про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків у розмірі 136 045 грн відмовити у повному обсязі.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та представника

Представник відповідача не з`явився до судового засідання 25 грудня 2023 року о 9 годині 30 хвилин, відзиву не надав, у зв`язку з чим судове засідання відкладено на 30 січня 2024 року. Ухвалою судді від 30.01.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференція представника відповідача.

Відповідно до статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи в судовому засіданні.

Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі з 13.12.2017 по 20.10.2023 року. Звільнений 20.10.2023 року у зв`язку з виходом на пенсію.

Стаж роботи ОСОБА_1 в умовах впливу шкідливих факторів склав 19 років 02 місяці 11 днів, за професією 05 років 07 місяців 29 днів, загальний стаж 20 років 10 місяців 26 днів.

Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) по формі П-4 від 04.10.2023 року, затвердженого начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці В.Король 05.10.2023 року, в пункті 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема через виділення значних концентрацій пилу, переважно фіброгенної дії), недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від шуму, виконанням не в повному обсязі протипилових заходів (гідропилопридушення застосовувалось не на усіх ланках технологічного процесу). ОСОБА_1 працював в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий.

19.10.2023 року за результатами огляду міжрайонної медико-соціальної експертної комісії Покровськ, в зв`язку з професійним захворюванням, при первинному огляді, позивачу була встановлена III група інвалідності безстроково (з 19.10.2023 року), що підтверджується Довідкою дерії 1ІААВ№ 541800.

За результатами визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках потреби у наданні медичної та соціальної допомого, під час огляду, позивачу інваліду Ш групи було визначено ступінь втрати професійної працездатності, за сукупністю - 65 % з -19.10.2023 року, що підтверджується довідкою міжрайонної МСЕК м. Покровськ серії 12 ААА № 092961 року.

Відповідно до медичного висновку Лікарсько-експертної комісії про наявність хронічного професійного характеру захворювання від 31.08.2023 року № 34/ 773, встановлені професійні захворювання, в клініці Професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці ім. Ю.І.Кундієва НАМИ України» - місце останньої роботи (з впливом небезпечних виробничих чинників) ТОВ Шахтобудівельна компанія, прохідник.

Висновок: хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН І-ІІ ступеня.

Обґрунтуванням діагнозу професійного захворювання явились: дані проведених клініко-функціональних обстежень, динаміка захворювань, їх розвиток в період роботи; інформація про умови праці за даними санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 16.08.2023 року, згідно якої хворий підлягав дії фізичного навантаження, робочої пози, вимушених нахилів тулуба, параметри яких перевищують допустимі величини, пилу, концентрації якого перевищували ГДК, профмаршрут.

Протипоказана робота в умовах дії фізичного навантаження, вимушеній робочій позі,

токсичних і подразнюючих речовин, несприятливого мікроклімату.

Повідомлення про хронічне професійне захворювання відправлено 01.09.2023 року з вказівкою основного діагнозу та супутнього, зокрема: міопатія слабкого ступеня з компонентом астигматизму. Міопатія середнього ступеня з компонентом астигматизму лівого ока. Факосклероз обох очей.

Відповідно до виписок та амбулаторної карти - діагноз реєструється з 2018 року, регулярно лікується амбулаторно та в умовах стаціонару з 2019 року. Вказане та інші ознаки професійного захворювання також підтверджується й витягами з амбулаторної карти, відомостями виписок з амбулаторної карти, протоколами засідань.

Період виникнення професійного захворювання припадає на періоди перебування в трудових відносинах саме з відповідачем.

Відповідно до п. 18 причинами виникнення хронічного професійного захворювання стали, зокрема: завищенні показники вуглепородного пилу, важкості праці (фізичне динамічне

навантаження) з перевищенням допустимих показників; маси вантажу, що підіймалася та переміщувалася, робоча поза в нахиленному положенні. Наведені показники норми в співвідношенні до фактичних.

Позивач зауважує, що до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного створювання у ОСОБА_1 додано окремі думки, в яких вказано єдину позицію деяких учасників комісії яка зводиться до зазначення, що слід враховувати факти роботи ОСОБА_2 на різних підприємствах вугільної галузі та відсутності відомостей про час виникнення та період розвитку хронічного професійного захворювання. Але вказане спростовуються самим актом, в якому за п. 15, чітко визначено, що «раніше хронічних професійних захворювань виявлено не було». Так само, як і відсутні відомості звернення до лікарів раніше за часом, який передував роботі на підприємстві відповідача. Так само, як і при працевлаштуванні стан здоров`я за висновками лікарів при медичному огляду був встановлений здоровий.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

Відповідно до роз`яснень, наданими в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган.

До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв`язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

Вина роботодавця не відноситься до обов`язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов`язків.

Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії. Трудове законодавство не містить положень про звільнення підприємств з небезпечними й тяжкими умовами праці від відшкодування моральної шкоди, завданої їх працівникам такими умовами.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Втрата потерпілим професійної працездатності завжди пов`язана з неможливістю виконувати роботу за своєю професією (фахом), про що зазначається у висновку медичного органу, який видається потерпілому відповідно до вимог ч. 3 ст. 34 цього Закону.

Судом встановлено, що у зв`язку з встановленням у позивача професійного захворювання та у зв`язку з цим за сукупністю 65% втрати працездатності, позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що внаслідок вищезазначених професійних захворювань, у нього змінилися умови його життя, тобто знизилась життєва активність, систематичне нездужання, послаблення організму, переживання з приводу погіршання свого стану здоров`я.

Оскільки вказане професійне захворювання у позивача виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом шкідливих факторів, тобто у зв`язку з шкідливими умовами праці на підприємстві, суд приходить до висновку, що моральна шкода, яку зазнав позивач, є наслідком дій умов виробництва, пов`язаних з порушенням Закону України "Про охорону праці".

Згідно з положеннями пункту 1.4 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 червня 2012 року № 420, саме акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 є однією з підстав для здійснення медико-соціальної експертизи потерпілого.

В даному випадку професійне захворювання пов`язано з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство).

Факт заподіяння моральної шкоди пов`язаний не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди.

Суд при цьому зазначає, що добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідності встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють моральні та фізичні страждання.

В рішенні Конституційного Суду України зазначено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою.

Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці.

Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника.

Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Сам факт ушкодження здоров`я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань.

При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках. Також, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, визначальним є необхідність у медикаментозному та санаторному лікуванні позивача, якому для відновлення стану здоров`я потрібен певний час та грошові кошти.

Розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, а також можливості відновлення здоров`я позивача.

З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 110000 гривень.

Стосовно доводів представника відповідача про необхідність оподаткування моральної шкоди, яка перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати суд приходить до наступного висновку.

Представник відповідача наголошує, що у судів відсутні повноваження для визначення порядку та розмірів сплати податків.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV ПК України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).

Підпункт 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб, зокрема, юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), яка незалежно від організаційно правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до статті 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

У пункті 163.1 статті 163 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт 164.1 статті 164 ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту).

Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466 ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Отже, з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом», тобто суми відшкодування моральної шкоди підлягають оподаткуванню.

Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Таким чином податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, зокрема, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Правовий висновок про те, що до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку не включається суми відшкодування шкоди, завданої платнику податку внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю, викладено також у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 227/130/14-ц, від 25 листопада 2020 року у справі № 264/5681/17, від 19 травня 2021 року у справі № 180/377/20, від 25 січня 2023 року у справі №598/438/21.

За таких обставин доводи відповідача про необхідність оподаткування моральної шкоди, яка перевищуватиме чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати суд не бере до уваги, таким чином моральна шкода у розмірі 110000,00 грн підлягає стягненню без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частина 6 ст.141 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.153, 237-1 КЗпП України, ст. ст.4, 5, 10, 12, 81, 89, 141, 223, 265, 279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія», , на користь ОСОБА_1 , у якості відшкодування моральної шкоди 110000 (сто десять тисяч) гривень 00 копійок, без утримання з цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» , на користь держави судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, а також відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ТОВ «Шахтобудівельна компанія». Код . Адреса: Донецька область, м. Покровськ, вул. Залізнична, 82.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст рішення виготовлено 05.02.2024 року.

Суддя Хмельова С.М.