Справа № 487/8491/23
Провадження № 2/487/872/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2024 м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Карташевої Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Самедової Р.Ш.,

розглянувши у підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання (догляду),-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив розірвати договір довічного утримання (догляду), укладений 05.09.2017 року між ним та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Грачовою Л.І., реєстровий №5-492.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказав, що йому на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 (свідоцтво про право на житло видане 18.06.1998 року Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду, на підставі розпорядження від 17.06.1998 року №7133, зареєстрованого Миколаївським МБТІ 31.07.1998 року, реєстровий №18476).

У м. Миколаєві проживала його онука - відповідачка ОСОБА_2 , яка запропонувала свої послуги по забезпеченню утримання позивача та догляду довічно.

Позивач зазначає, що вони з відповідачкою дійшли згоди з даного питання, тому він не заперечував проти такої пропозиції, з урахуванням добрих відносин. 05.09.2017 року між ними був укладений договір довічного утримання (догляду), посвідчений державним нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Грачовою Л.І., реєстровий №5-492.

Відповідно до умов даного договору позивач передав у власність відповідачки майно - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 52,9 кв. м, житловою - 32,8 кв. м, а вона зобов`язалась забезпечувати позивача утриманням та доглядом довічно.

Проте, майже після укладення договору ОСОБА_2 виїхала до іншого місця проживання, теперішня її адреса проживання невідома, свої обов`язки за договором вона не виконує, матеріально позивача не забезпечує, витрати по утриманню квартири не несе. Інших умов договору також не дотримується.

В підготовчому судовому засіданні позивач та його представник не були присутніми, від представника позивача - адвоката Дідняк І.А. надійшла заява, відповідно до якої вона просила справу розглядати за відсутності позивача, позовні вимоги задовольнити.

Відповідачка не була присутня в судовому засіданні, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, відповідно до якої позовні вимоги визнає в повному обсязі і просить їх задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу (ч. 4 ст. 200 ЦПК).

Згідно зі ст. 206 ЦПК позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 5 вересня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання (догляду), за умовами якого позивач передав у власність відповідачки належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

Вказаний договір довічного утримання посвідчений державним нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області 05.09.2017р. та зареєстрований в реєстрі за №5-492.

За змістом п. 10 зазначеного договору сторони домовились, що послуги з утримання (догляду) можуть надаватися як особисто набувачем, так і третіми особами за його рахунок.

За відчужувачем зберігається право довічного проживання в вищезазначеній квартирі.

Відповідно до п. 11 договору відчужувач має право вимагати надання утримання та догляду довічно відповідно до умов договору; вимагати розірвання договору та повернення переданого за ним нерухомого майна у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків за договором.

Сторони домовились, відповідно до п. 12 договору, що набувач зобов`язаний забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно, а саме: забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного проживання у відчужуваній квартирі, здійснення догляду та надання необхідної допомоги; надання побутових послуг (лагодження одягу та взуття, вологе прибирання квартири - один раз на тиждень, прання та прасування білизни - один раз на тиждень), виконання різних видів ремонтних робіт (ремонт побутової та аудіо-, відеотехніки, поточний ремонт належної квартири не рідше одного разу на 5 років тощо); придбання для відчужувача лікарських засобів на підставі виданих лякарями рецептів на лікування; щотижневого забезпечення відчужувача продуктами харчування шляхом організації їх доставки за місцем її проживання та оплати їх вартості; організація щоденного триразового харчування відчужувача.

Також сторони домовились, що вартість матеріального забезпечення (харчування, догляд, необхідна допомога, тощо) визначена ними в розмірі 100 грн щомісячно. Така вартість підлягає індексації в порядку, встановленому законом.

Набувач зобов`язаний поховати відчужувача у випадку його смерті.

Набувач не має права до смерті відчужувача продавати, дарувати, міняти квартиру, передану за цим договором довічного утримання (догляду), укладати щодо неї договір застави, передавати її у власність іншій особі на підставі іншого правочину. На майно, передане набувачу за договором довічного утримання (догляду), не може бути звернене стягнення протягом життя відчужувача.

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідачка не виконує умови договору довічного утримання, укладеного між сторонами 05.09.2017 року. У зв`язку з цим позивач просив суд розірвати вказаний договір.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору, який є домовленістю двох або більше сторін, яка спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Договір довічного утримання має деякі особливості: по-перше: майно переходить у власність набувача, проте розпоряджатися таким майном набувач за життя вiдчужувача не може, оскільки при посвідченні договору довічного утримання (догляду) накладається заборона відчуження майна; по-друге: зобов`язання з довічного утримання мають особистий характер та підлягають індивідуалізації, однак договір може бути укладений на користь утриманця; по третє: договір носить довготривалий характер та вимагає від набувача постійного і систематичного виконання своїх обов`язків.

Згідно з ст.610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.755 ЦК договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Тлумачення п.1 ч.1 ст.755 ЦК свідчить про те, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.

Суд зауважує, що, укладаючи спірний договір, позивач ОСОБА_1 розраховував на виконання з боку відповідачки ОСОБА_2 зобов`язань у вигляді довічного повного утримання, сплати в повному обсязі комунальних платежів по квартирі, де залишається проживати відчужувач, надання необхідного харчування, прибирання квартири, у випадку погіршення стану здоров`я - забезпечення належними лікувальними засобами.

Підставою для розірвання договору довічного утримання є як повне невиконання набувачем взятих на себе обов`язків, так і їх неналежне виконання, в порівнянні з умовами договору, незалежно від вини набувача. Наявність або відсутність вини набувача в невиконанні/неналежному виконанні умов договору, в сенсі конструкції пункту 1 частини першої статті 755 ЦК, не має значення для вирішення питання про розірвання такого договору. В даному випадку треба довести факт такого невиконання або неналежного виконання договору. При цьому обов`язок з доведення факту належного виконання умов договору довічного утримання, з огляду на презумпцію вини відповідача у форматі цивільного судочинства, у відповідності до частини третьої статті 12, частини першої статті 76 ЦПК України покладається саме на відповідача, який надає це утримання.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачка ОСОБА_2 будь-яких заперечень проти позову не надала, в заяві від 18.12.2023, адресованій суду, позовні вимоги визнала і просила їх задовольнити.

Отже, судом встановлено, що відповідачка належним чином не виконує свої зобов`язання за договором довічного утримання, а саме: зобов`язання щодо здійснення догляду за позивачем, суд вважає, що наявні підстави для розірвання договору довічного утримання, укладеного між сторонами 05.09. 2017 року.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання (догляду) підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1074 грн.

Керуючись ст.ст. 3-5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 200, 206, 211, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання (догляду) задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання (догляду), укладений 05.09.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Грачовою Л.І., реєстровий №5-492.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1074 грн.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Повне судове рішення складено 25.01.2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Т.А. Карташева