Дата документу 23.01.2024 Справа № 331/3102/14-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/3102/14-ц
Провадження №22-ц/807/45/24
Головуючий в 1-й інстанції Мінасова В.В.
У Х В А Л А

23 січня 2024 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарБєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2014 року, ухвалене у м. Запоріжжі у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про визнання права власності та визначення часток співвласників,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2014 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому зазначала, що з 1977 року вона зареєстрована та проживає в б. АДРЕСА_1 . Рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 04.10.2012 року встановлено факт того, що вона є користувачем частини будинку за АДРЕСА_1 , що складається з кімнати 1-2 площею 15 кв.м, кухні 1-1 площею 6,1 кв.м, коридору 3 1 площею 4,1 кв.м, загальною площею 25,2 кв.м. Крім того, вона фактично користується сараєм літ.В розмірами 3,30х1,80 кв.м. Зазначена частка домоволодіння перейшла в користування позивача за побутовою угодою, укладеною 29.09.1977 року з особою, яка в той час володіла цією часткою. Право власності на неї ні за ким не зареєстроване. Відповідачі є співвласниками домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , яке складається з житлових будинків літ.А та літ.Б та надвірних побудов. Позивач зазначає, що, оскільки вона заволоділа часткою домоволодіння добросовісно, за згодою особи, яка фактично володіла цим майном до неї, і користується нею відкрито і безперервно на протязі 37 років, за свій рахунок утримує це майно, вона набула право власності на вищезазначену частку домоволодіння в порядку набувальної давності. У зв`язку з визнанням за нею права власності на частку домоволодіння підлягають зміні частки всіх інших співвласників домоволодіння. Позивачка просила суд визнати за нею право власності на частку домоволодіння АДРЕСА_1 , яка знаходиться в її користуванні та визначити частки всіх співвласників домоволодіння.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2014 року, позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 11/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , які складаються з частка житлового будинку літ.Б , яка складається з кімнати 1-4 площею 14,8(15,3) кв.м , прибудови літ.б№, яка складається з кухні 1-3 площею 6,1 (6,4 кв.м), прибудови літ.бІ, яка складається з коридору 1-1 площею 2,7 кв.м, кладової 1-2 площею 1,4 кв.м загальною площею 4,1 кв.м, козирка до прибудови літ. бІ, сараю літ.В, навісу літ.Т, 1/5 частини вбиральні літ.З, 1/5 частини паркану № 3, 1/5 частини воріт.

Визначено частки співвласників домоволодіння АДРЕСА_1 в розмірі: ОСОБА_5 1/16 частина домоволодіння; ОСОБА_6 - 1/16 частина домоволодіння; ОСОБА_7 1/16 частка домоволодіння, ОСОБА_8 1/16 частка домоволодіння, ОСОБА_4 13/50 частин домоволодіння; ОСОБА_9 17/200 частин домоволодіння; ОСОБА_10 17/200 частин домоволодіння, ОСОБА_3 - 21/100 частина домоволодіння.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що на час розгляду справи скаржниця була співвласницею спірного домоволодіння, між тим до участі у справі залучена не була. Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 не надала жодного доказу порушення її права, факт передачі позивачці майна на підставі побутової угоди, виключає набуття нею права власності в порядку набувальної давності.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження підлягає закриттю з огляду на таке.

Частиною 1 статті 352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі N 504/2457/15-ц (провадження N 14-726цс19).

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно. Встановивши такі обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та, як наслідок, скасування судового рішення на підставі пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку обов`язковою підставою для скасування рішення місцевого суду, якщо суд першої інстанції прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків скаржника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі N 62/112 та від 16 січня 2020 року у справі N 925/1600/16, а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі N 668/17285/13.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначала, що вона є спадкоємцем після своїх померлих батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_11 , які були співвласниками 8/25 часток спірного будинку, проте на час розгляду справи суд не залучив її як спадкоємця матері, а батько ОСОБА_3 участі у розгляді справи не приймав.

Проте доводи скаржника про вирішення судом першої інстанції питання про її права і обов`язки є неспроможними.

За матеріалами справи та доданими до апеляційної скарги документами встановлено, що на момент розгляду справи ОСОБА_3 був власником 8/25 часток домоволодіння АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору по поділ спадщини між ОСОБА_12 та ОСОБА_3 після померлої ОСОБА_11 від 23.02.2010 року питання щодо розподілу частки померлої у домоволодіння АДРЕСА_1 не вирішувалося.

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №472/02-31 від 23.02.2022 року, встановлено, що ОСОБА_13 за життя не надав згоди на видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, а тому у видачі свідоцтва на право власності на 2/25 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , після померлої ОСОБА_11 - ОСОБА_12 відмовлено.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_3 був залучений до участі у справі у якості відповідача, отримував судові повістки (т.1 а.с.32), звертався із заявою про відсутність заперечень щодо виділу часток у домоволодінні (т.1 а.с.59), надавав згоду на оформлення самовільно побудованих споруд та житлової прибудови позивача у справі ОСОБА_2 (т. 1 а.с.62).

Матеріали справи містять згоду співвласника, сусіда ОСОБА_3 на оформлення самовільно побудованої споруди, в якій він зазначає себе власником 8/25 частини житлового будинку АДРЕСА_1 (т.1 а.с.62). Вказана згода датована 30.10.2012 року, тобто складена вже після смерті ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 та оформлення договору про поділ спадщини між ОСОБА_12 та ОСОБА_3 після померлої ОСОБА_11 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи викладене, на час ухвалення оскаржуваного рішення ОСОБА_3 був титульним власником 8/25 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , не заперечував проти вимог позивача у справі - ОСОБА_2 , за свого життя рішення у справі не оскаржував.

ОСОБА_12 в апеляційні скарзі зазначає, що питання щодо розподілу частки померлої ОСОБА_11 у домоволодінні АДРЕСА_1 не вирішувалося. Слід зазначити, що і на час подачі апеляційної скарги таке питання не вирішено. Укладаючи договір про поділ спадщини від 23.02.2021 року, питання щодо розподілу часток у домоволодінні АДРЕСА_1 між спадкоємцями свідомо не було вирішено, і як зазначає апелянт частка домоволодіння, яку вона вважає своєю спадщиною залишилась у користуванні ОСОБА_3 .

Таким чином, скаржник протягом 13 років жодним чином не намагалася оформити і захистити свої права, які на її думку були порушені, такі права не оформлені і наразі, титульний власник спірної частки домоволодіння, яка входила у 8/25 часток домоволодінні АДРЕСА_1 - ОСОБА_3 , був обізнаний про розгляд справи за позовом ОСОБА_2 , залучений до участі у справі у якості відповідача, висловлював свою згоду щодо вимог позову, а тому відсутні підстави стверджувати що права скаржника ОСОБА_12 порушені ухваленням рішення у цій справі.

Судове рішення слід вважати таким, що прийнято про права та обов`язки осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо в описовій чи мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права та обов`язки цих осіб, або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки останніх.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Системний аналіз наведених процесуальних норм свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції.

При цьому, якщо обставини вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі в справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 362, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про визнання права власності та визначення часток співвласників закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 25 січня 2024 року.

Судді: С. В. Кухар

О.В. Крилова

О.З. Поляков