Справа № 574/1135/23
Провадження №2/574/20/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2024 року м. Буринь

Буринський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Гука Т.Р.,

з участю секретаря судового засідання Кошелєвої Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду Сумської області в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна та стягнення грошової компенсації, в якому просила поділити спільне майно подружжя та виділити ОСОБА_2 автомобіль AUDI 90, 1985 року випуску, об`єм двигуна 2200 см3 та телевізор Xiаomi Mi TV P1 43 (S/N) IMEIL НОМЕР_1 . Крім того просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 118635 грн., як компенсації частини від вартості вказаного майна.

Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 15.11.2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

12.12.2023 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позов в якому виклав заперечення щодо заявлених позовних вимог.

19.12.2023 року до суду надійшла спільна письмова заява сторін про затвердження мирової угоди, в якій вони просили вирішити питання про затвердження мирової угоди без участі сторін та їх представників.

Однак, самої мирової угоди сторонами до заяви додано не було, та в судове засідання сторони та їх представники не з`явились, в зв`язку з чим судове засідання було відкладено.

05.02.2024 року сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання в черговий раз не з`явились та про причини неявки не повідомили.

Від представника позивача ОСОБА_3 надійла заява про розгляд справи без їхньої участі, в якій заяву про затвердження мирової угоди він підтримав та просив задовольнити.

Приймаючи до уваги положення ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе судове засідання провести без участі сторін.

Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України.

Перевіривши зміст заяви про затвердження мирової угоди та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу (ч.2 ст.207 ЦК україни).

Частиною 4 ст.207 ЦПК визначено, що укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

З аналізу вказаних норм процесуального права слідує, що для вирішення питання про затвердження мирової угоди сторони подають суду, як спільну заяву про її затвердження так і оригінал самої мирової угоди.

Із спільної заяви сторін про затвердження мирової угоди вбачається, що в ній викладені умови мирової угоди, однак самої мирової угоди суду надано не було.

При цьому заява про затвердження мирової угоди не може підміняти собою мирову угоду, зміст якої перед її затвердженням має бути перевірений судом на відповідність вимогам ст.207 ЦПК України.

Таким чином, за відсутності в матеріалах справи, укладеної між сторонами, мирової угоди суд позбавлений можливості вирішити питання про її затвердження, а тому спільна заява сторін про затвердження мирової угоди задоволенню не підлягає.

Разом з цим, із спільної заяви сторін вбачається, що спір у даній справі між ними врегульовано, ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_1 грошову компенсацію за частину спільного майна подружжя, а вона в свою чергу відмовляється від своїх позовних вимог в повному обсязі та будь-яких претензій вони один до одного не мають.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) зазначено, що: «предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Згідно п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

З огляду на підхід, який Велика Палата Верховного Суду застосувала у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 10 травня 2023 року у справі № 461/6347/15-ц (провадження № 61-3429св22) відступив від висновку, сформульованого у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів: Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, провадження № 61-2018св19; Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19, провадження № 61-1807св20; Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20, провадження № 61-9658св20, конкретизувавши цей висновок так, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення».

Враховуючи, що під час розгляду справи предмет спору між сторонами перестав існувати та між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань, суд вважає за можливе провадження у даній справі закрити.

Керуючись ст.ст. 207, 208, 255, 256 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

В задоволенні спільної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди відмовити.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна закрити в зв`язку з відсутністю предмета спору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Т.Р. Гук