справа № 388/1636/21
провадження № 2/388/85/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2024м. Долинська

Долинський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Степанов С.В.

при секретарі - Гриненко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору : Долинська державна нотаріальна контора про скасування запису про реєстрацію заповіту та скасування записів про скасування заповітів,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , як опікуна малолітнього ОСОБА_3 , про скасування запису про реєстрацію заповіту та скасування записів про скасування заповітів.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :02:000:0129, площею 6,7283 га, що розташована на території Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, яку вона успадкувала після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі заповіту від 04 листопада 2013 року зареєстрованого в реєстрі за № 105 посвідченого секретарем Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області Сергієнко Валентиною Олексіївною.

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 16.09.2020 у справі № 388/1299/17 за позовом ОСОБА_2 в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Варварівська сільська рада Долинського району Кіровоградської області, Долинська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, скасування свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності визнано недійсним заповіт від 04.11.2013 зареєстрований в реєстрі за № 105 посвідчений секретарем Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області Сергієнко Валентиною Олексіївною, яким ОСОБА_4 заповідала ОСОБА_1 належну їй земельну ділянку площею 6,7283 га, що розташована на території Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області за кадастровим номером :02:000:0129. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 06.08.2014 зареєстрованого в реєстрі за № 321 видане державним нотаріусом Долинської державної нотаріальної контори Величко В.О., яким визнано спадкоємцем ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 6,7283 га, що розташована на території Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області за кадастровим номером :02:000:0129. Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 , земельної ділянки площею 6,7283 га, що розташована на території Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області за кадастровим номером :02:000:0129. Встановлено факт належності правовстановлюючого документа, а саме: в заповіті від 15.04.2013 зареєстрованого в реєстрі за № 48 посвідченого секретарем Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області Сергієнко В.О., яким спадкодавець ОСОБА_4 заповідала спадкоємцю ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що дійсно спадкоємцем є ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 01.04.2021 рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 16 вересня 2020 року в частині визнання недійсним заповіту ОСОБА_4 від 04 листопада 2013 року, зареєстрованого в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 105, та в частині встановлення факту належності заповіту ОСОБА_3 скасовано і ухвалено стосовно цих позовних вимог нове рішення, яким в їх задоволенні відмовити.

Апеляційним судом було зроблено висновок, що в заповіті ОСОБА_4 від 04 листопада 2013 року на земельну ділянку на користь ОСОБА_1 , який посвідчено секретарем Варварівської сільської ради Сергієнко В. О. і зареєстрований у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 105, підпис від імені заповідача виконаний ОСОБА_6 , тобто заповіт не було підписано заповідачем, натомість замість неї його підписав її чоловік без додержання вимог ч. 4 ст. 207 та ч. 2 ст. 1247 ЦК України.

З огляду на такі обставини, цей заповіт не відповідає загальним вимогам закону щодо його форми та в силу ч. 1 ст. 1257 ЦК України являється нікчемним.

Вказане рішення набрало законної сили 01.04.2021. Тобто, лише після 02.04.2021 право власності та право спадкування ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0129, площею 6,7283 га, що розташована на території Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області було порушено. До 01.04.2021 її право жодним чином не порушувалось, вона повністю здійснювала належне їй право власності шляхом реалізації своїх правомочностей володіння та користування щодо спірної земельної ділянки.

На підставі вищезазначеного, ОСОБА_1 втратила право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :02:000:0129, площею 6,7283 га, що розташована на території Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області.

В своїй постанові апеляційний суд звернув увагу на факт того, що згідно з наявною у справі копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 17 лютого 2014 року № 36634964, яка міститься у наданій до суду Долинською державною нотаріальною конторою копії спадкової справи № 20/2014 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , заповіт ОСОБА_4 від 15 квітня 2013 року, тобто заповіт на користь ОСОБА_5 , скасований за заявою від 14 жовтня 2013 року, яка зареєстрована в реєстрі нотаріальних дій № 93.

Отже, з огляду на такі заяви ОСОБА_4 , які вона зробила щодо свого заповіту від 15 квітня 2013 року, а також в силу норми ч. 1 ст. 1254 ЦК України цей заповіт втратив чинність внаслідок його скасування.

Скасований заповіт не породжує вказаних у ньому правових наслідків.

Також, суд апеляційної інстанції дійшов висновку що, внук ОСОБА_4 ОСОБА_5 є її спадкоємцем за правом представлення.

Матеріали справи № 388/1299/17 містять копію Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 36634964 від 17.02.2014 відносно ОСОБА_4 , яка містить інформацію про заповіти спадкодавця складені на осіб:

ОСОБА_1 від 03.02.2012 скасований заявою від 14.10.2013;

ОСОБА_5 від 15.04.2013 - скасований заявою від 14.10.2013;

ОСОБА_1 від 04.11.2013 нікчемний на підставі постанови Кропивницького апеляційного суду від 01.04.2021.

Під час розгляду справи № 388/1299/17 було досліджено заповіт від 15.04.2013, яким ОСОБА_4 заповіла земельну ділянку своєму внукові ОСОБА_5 та заповіт від 04.11.2013, яким ОСОБА_4 заповіла земельну ділянку ОСОБА_1 . Однак, Спадковий реєстр містить відомості про заповіт ОСОБА_4 від 03.02.2012 посвідчений Варварівською сільською радою Долинського району Кіровоградської області та зареєстрований за № 2, який скасовано заявою ОСОБА_4 від 14.10.2013, посвідченою Варварівською сільською радою Долинського району Кіровоградської області зареєстрованою за № 92, який досліджений не був під час судового розгляду і зміст якого ОСОБА_1 невідомий.

12.08.2021 ОСОБА_1 через свого представника звернулася до Варварівської сільської ради про отримання засвідчених копій згаданих вище заповіту та заяву.

Отримавши запитувані копії документів ОСОБА_1 стало відомо, що 03.02.2012 ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_1 усі свої права та обов`язки, та усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона на момент смерті матиме право. Даний заповіт 03.02.2012 посвідчено ОСОБА_7 секретарем Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, та зареєстровано в реєстрі за № 2.

Заявою від 14.10.2013 ОСОБА_4 скасувала заповіт Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, по реєстру № 2, яку посвідчено секретарем Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області та зареєстровано в реєстрі за № 92. Дослідивши підписи, які містяться на заповіті від 03.02.2012 та заяві від 14.10.2013 є припущення, що вони виконані різними особами, а саме заява про скасування заповіту ймовірно виконана не ОСОБА_4 , а її чоловіком, який як встановив апеляційний суд, підписав заповіт від імені ОСОБА_4 від 04.11.2013.

В судовому засіданні сторона позивача заявлені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Сторона відповідача в судовому засіданні по суті позову не заперечував.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку з наступного.

Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 388/1636/21 від 03.11.2023 № 3016/23-27 встановлено наступне:

«1. Підпис від імені ОСОБА_4 в заяві, складеній від імені ОСОБА_4 про скасування заповітів від 03.02.2012 по реєстру № 2, посвідченій від 14.10.2013 секретарем Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області та зареєстрованій в реєстрі за № 92, який міститься в графі «ПІДПИС _______ ( ОСОБА_4 )», виконаний не самою ОСОБА_4 , а іншою особою.

2.Підпис від імені ОСОБА_4 в заяві, складеній від імені

ОСОБА_4 про скасування заповітів від 03.02.2012 по реєстру № 2, посвідченій від 14.10.2013 секретарем Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області та зареєстрованій в реєстрі за № 92, який міститься в графі «ПІДПИС ______ ( ОСОБА_4 )», виконаний ОСОБА_6 .

3.-5.Підпис від імені ОСОБА_4 в заповіті від 15.04.2013,

складеному від імені ОСОБА_4 , посвідченому від 15.04.2013 секретарем Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області та зареєстрованому в реєстрі за № 48, який міститься в графі «Підпис____( ОСОБА_4 )», виконаний не самою ОСОБА_4 , а іншою особою.

В заповіті від 15.04.2013, складеному від імені ОСОБА_4 , посвідченому від 15.04.2013 секретарем Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області та зареєстрованому в реєстрі за № 48, підпис від імені ОСОБА_4 який міститься в графі «Підпис___ ( ОСОБА_4 )» та рукописний текст «Заповіт прочитаний мною в голос і підписаний Власноручно», виконані однією особою ОСОБА_6 .» (т.2, а.с.54-63).

З копії заповіту від 03.02.2012 року зареєстрованого в реєстрі за № 2 вбачається, що ОСОБА_4 заповіла все своє майно гр.. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1, а.с.33).

Із копії заповіту від 04.11.2013 року зареєстрованого в реєстрі за № 105 вбачається, що ОСОБА_4 заповіла земельну ділянку площею 6,73 га кадастровий номер :02:000:1029 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1, а.с.12).

З копії заповіту від 15.04.2013 року зареєстрованого в реєстрі за № 48 слідує, що ОСОБА_4 заповіла земельну ділянку площею 6,73 га кадастровий номер :02:000:1029 своєму внукові ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1, а.с.17).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ч. 1 ст. 76 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (чч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України).

Згідно зі ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України і підлягає державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України (ст. 1247 ЦК України).

Згідно зі ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь - який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або в тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Згідно зі ч. 6 та ч. 7 ст. 1254 ЦК України скасування заповіту, внесення до нього змін проводяться заповідачем особисто. Скасування заповіту, внесення до нього змін проводяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Доведеними є обставини, що ОСОБА_4 не скасовувала заповіт від 03.02.2012 та не складала заповіт від 15 квітня 2013 року, яким ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_5 земельну ділянку кадастровий номер :02:000:1029.

Також, ОСОБА_4 не скасовувала заповіт від 15.04.2013, яким ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_5 земельну ділянку кадастровий номер :02:000:1029, що додатково підтверджує те, що ОСОБА_4 не складала заповіт від 15 квітня 2013 року, яким ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_5 земельну ділянку кадастровий номер :02:000:1029.

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваних правочин).

У статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої палати Верховного Суду 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі № 473/1878/19 відступлено від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року в справі № 755/15670/16-ц (провадження № 61-27010св18), від 30 жовтня 2019 року в справі № 695/506/13-ц (провадження № 61-21968св18) та у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 червня 2019 року в справі № 98/3558/16-ц (провадження № 61-19671св18) та вказано, що:

«у ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, рецисорний позов). Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків»;

«тлумачення статті 216 та 1254 ЦК України свідчить, що частина четверта статті 1254 ЦК України стосується тільки тих випадків, за яких новий заповіт визнано недійсним через дефект волі заповідача на підставі статті 225 ЦК України (заповідач у момент вчинення заповіту не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними) чи статті 231 ЦК України (заповіт вчинено під впливом насильства), дія попереднього заповіту відновлюється; частина четверта статті 1254 ЦК України розрахована тільки на визначення правових наслідків недійсності оспорюваного заповіту (відповідно до статей 225 і 230 ЦК України) і не регулює впливу нікчемності заповіту на відновлення попереднього заповіту; частина четверта статті 1254 ЦК України не може регулювати правові наслідки нікчемності заповіту, оскільки нікчемний заповіт не породжує будь-який правовий результат. При нікчемності другого заповіту слід вести мову не про відновлення чинності першого заповіту, а про те, що вчинення наступного нікчемного заповіту, не може скасовувати попередній заповіт; положення частини четвертої статті 1254 ЦК України є виключенням із загального правила про наслідки недійсності правочину, а отже, за аналогією застосовані бути не можуть. Також немає підстав застосовувати аналогію закону (частина перша статті 8 ЦК України), оскільки питання наслідків нікчемності правочину (у тому числі й заповіту, як одностороннього правочину) врегульовані частинами першою та другою статті 216 ЦК України».

Суд зазначає, що виходячи з того, що заповіт є одностороннім правочином, належним способом захисту у даній справі є скасування у Спадковому реєстрі реєстрації заповіту та реєстрації скасування реєстрації заповіту, так як таким чином буде відновлено порушене право позивача спадкування за раніше посвідченим заповітом від 03.02.2012.

У судовому засіданні представник позивача заявив, що витрати на правничу допомогу відсутні і не будуть заявлятися до розподілу. Таким чином розподілу підлягають судові з судового збору, який підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.

Ураховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 203, 215, 321, 1234, 1251, 1254 Цивільного кодексу України та 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору : Долинська державна нотаріальна контора про скасування запису про реєстрацію заповіту та скасування записів про скасування заповітів задовольнити.

Скасувати у Спадковому реєстрі реєстрацію заповіту № 54610554 від 15 квітня 2013 року, яким ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_5 земельну ділянку кадастровий номер :02:000:1029, посвідченого Сергієнко Валентиною Олексіївною секретарем Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області та зареєстровано в реєстрі за № 48.

Скасувати у Спадковому реєстрі реєстрацію скасування заповіту 52395320 від 03.02.2012 ОСОБА_4 проведену на підставі запису формованого за заявою № 55171822 (номер в реєстрі нотаріальних дій: 92) від 21.10.2013 посвідченою Сергієнко Валентиною Олексіївною секретарем Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області 14.10.2013 за № 92.

Скасувати у Спадковому реєстрі реєстрацію скасування заповіту 54610554 від 15.04.2013 ОСОБА_4 проведену на підставі запису формованого заявою № 55171834 (номер в реєстрі нотаріальних дій: 93) від 21.10.2013 посвідченою Сергієнко Валентиною Олексіївною секретарем Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області 14.10.2013 за № 93.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого останьою судового збору у розмірі 2724 гривні.

Рішення суду може бути оскаржено у порядку, передбаченому ст. 354 ЦПК України, безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 05.02.2024 року

Суддя С.В. Степанов