Провадження № 2/344/770/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Устинської Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ Фінансова компанія управління активами, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета стору на стороні відповідача: Івано-Франківський відділ ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович про визнання виконавчого напису №4660 від 16.09.2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, таким що не підлягає виконанню, стягнення судових витрат

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_1 адвокат Романишин Д.М. звернувся в суд з позовом до ТОВ Фінансова компанія управління активами, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета стору на стороні відповідача: Івано-Франківський відділ ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович про визнання виконавчого напису №4660 від 16.09.2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, таким що не підлягає виконанню, стягнення судових витрат. Позовні вимоги мотивував тим, що в червні 2023 року позивачці стало відомо про наявність щодо неї виконавчого провадження № 68201275, яке відкрите 18.01.2022 року головним державним виконавцем Тисменицького відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському Івано-Франківської Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Калинчук Наталією Ярославівною. Станом на сьогоднішній день виконавче провадження державним виконавцем виконується та розпочались проводитись відрахування з доходів позивачки, накладено арешти на особисті рахунки останньої. З відповіді Івано-Франківського ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що в даній установі перебуває виконавче провадження № 68201275 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Є.М. Остапенко № 4660 від 16.09.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» 6264,58 боргу. Відповідно до виконавчого напису, Остапенко Євген Михайлович, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області, на підставі статті 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 пропонує стягнути з ОСОБА_1 яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», якому Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 28/12/18 від 28 грудня 2018 року, якому в свою чергу Публічним акціонерним товариством «ОТА Банк» , на підставі Договору Факторингу №24/03/17/3 від 24 березня 2017 року, відступлено право вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № від 07 грудня 2013 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «ОТП банк» та ОСОБА_1 . Нотаріус пропонує задоволити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» стягнути з ОСОБА_1 за період з 23.03.2017року по 11.09.2019 року включно, суму в розмірі: 4409,66 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 0,41 гривень - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами; 4360,88 гривень - заборгованість за нарахованою та несплаченою комісією; 150,00 гривень - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 8920,95 гривень . Зазначив, що жодних кредитних відносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» позивач ніколи не мала, а договір між нею та ТОВ «ОТП Банк» виконаний в повному обсязі, в термін його дії. Вказані товариства не повідомляли позивача про перехід до них права вимоги та уступки права вимоги. Термін дії договору про надання споживчого кредиту № становив 36 місяців, з 07 грудня 2013 року по 07 грудня 2016 року. Період за який нотаріус пропонує стягнути заборгованість розпочинається 23.03.2017року по 11.09.2019 року, тобто поза межами строку дії договору № . Договір не передбачає нарахування відсотків, після завершення строку його дії в розмірі, які діяли на дату укладення договору. Договір також передбачає комісію за користування кредитом в розмірі 3,14% від суми кредиту щомісячно за кожен місяць. Вважають виконачий напис вчинений приватним нотаріусом Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем 16.09.2019 року №4660, таким що не підлягає виконанню, оскільки позивач не отримував письмової вимоги (повідомлення) від відповідача та відповідно ним не визнається розмір заборгованості нарахованих стягувачем, оскільки останній був позбавлений будь-якої інформації зі сторони фінансової установи щодо кредитних зобов?язань, перехід права вимоги, наявність заборгованості та можливості оспорити вимоги ТОВ, що не може не свідчити про безспірність суми, пред?явленої до стягнення. Нотаріусом, не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем, та дотримання стягувачем загального строку позовної давності. Це позбавило можливості подання позивачем обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або згоди. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у наявності в ОСОБА_1 кредитних зобов?язань перед відповідачем, безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, чим не виконав норми ст.88 Закону України «Про нотаріат», п.284 Інструкції та п.1 Переліку.

Позивач у судове засідання не з`явився, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, в якому просив розгляд справи проводити без його участі. В даному клопотанні зазначив, що відповідач заперечень щодо позову не висловив, вимоги позивача визнав і не заперечує проти задоволення позову, а відтак просить зменшити витрати на правову допомогу.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 16.09.2019 року Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 4660, про стягнення із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», якому Товариством з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» , , на підставі Договору факторингу № 28/12/18 від 28.12.2018 року, якому в свою чергу публічне акціонерне товариства «ОТП Банк» на підставі договору факторинга № 24/03/17/3 від 24 березня 2017 року відступлено право вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № від 07.12.2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 (а.с.15).

Як зазначено у виконавчому написі, стягнення заборгованості проводиться за період з 23.03.2017 року по 11.09.2019 року включно, загальна сума заборгованості складає 8 920,95 грн.

Згідно інформації про виконавче провадження, 18.01.2022 державним виконавцем Калинчук Наталією Ярославівною було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №68201275 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №4660 від 16.09.2019 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія управління активами" заборгованості в розмірі 6 264,58 грн. (а.с.7-9).

Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, в редакції від 29.11.2001 року, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року з наступними змінами.

Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості.

Згідно з ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993 року, зі змінами, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом.

Частиною 1 статті 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Згідно приписів ч. 2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 3.2, 3.5 Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року.

Пунктом 2 Розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про необхідність визнання не чинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині п.1 та п.2 зазначеної постанови.

Встановлені обставини справи свідчать, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 16.12.2019 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі №826/20084/14.

З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001 року.

Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 січня 2019 року, справа № 910/13233/17.

Пунктом 1 зазначеного Переліку, в редакції від 29.11.2001 року, передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України від 5 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, які також знайшли своє відображення в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 320/8269/15-ц від 16 травня 2018 року, в якій Великою Палатою Верховного Суду наголошено на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат", захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, судом встановлено наступне.

В обґрунтування заявленої суми на надання правової допомоги представником позивача надано копію договору про надання правничої (правової) допомоги від 01 червня 2023 року №43/06/2023 укладеного між Адвокатом Романишин Д.М. та Олійник Л.І., детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, з яких вбачається, що витрати на правову допомогу склали 5 500,00 грн. та квитанцію про сплату грошових коштів №15/12/2023 від 12.12.2023 року в розмірі 5 500 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частинами 1-3 статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Приписами ст. 137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Необхідно зауважити, що ч. 6 ст. 137 ЦПК України передбачає, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем у клопотанні про зменшення витрат на правничу допомогу було зазначено про не співмірність витрат зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, пов`язаних зі справою, також зазначено, що вартість адвокатських послуг є значно завищеною порівняно з іншими витратами на адвокатські послуги в інших аналогічних справах.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що заявником документально підтверджено понесені витрати на правничу допомогу.

З урахуванням вимог ч. 4 ст. 137, ч. ч. 2, 3 ст. 141 ЦПК України, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також відповідно до розміру задоволених вимог, суд приходить до висновку про необхідність стягнення витрат на правову допомогу у сумі 5 500,00 гривень.

Щодо відшкодування судових витрат судом враховано наступне.

Статтею 5 Закону України "Про судовий збір" визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність судового збору, у встановленій ст. 5 Закону України "Про судовий збір", не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Враховуючи правові позиції Верховного Суду, які викладені у постанові від 26.02.2020 року у справі №643/2870/18 по те, що позивач у справах за позовами про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, стосується кредитних правовідносин, а тому ОСОБА_1 як споживач звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів".

Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви у сумі 1073,60 грн. судового збору та за заяву про забезпечення позову 536,80 грн., що разом становить 1610 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 83, 89, 137, 141, 142, 163, 206, 247, 263-265, 268, 352 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ТОВ Фінансова компанія управління активами, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета стору на стороні відповідача: Івано-Франківський відділ ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович про визнання виконавчого напису №4660 від 16.09.2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, таким що не підлягає виконанню, стягнення судових витрат - задоволити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №4660 від 16.09.2019 року, вчинений приватним нотаріусом Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ Фінансова компанія управління активами заборгованості за за договором про надання споживчого кредиту та плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 8 920,95 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (, місцезнаходження якого: вул.М.Стельмаха, 9А, офіс 203, м.Ірпінь, Київська обл., 08200) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 5 500,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (, місцезнаходження якого: вул.М.Стельмаха, 9А, офіс 203, м.Ірпінь, Київська обл., 08200) на користь держави з зарахуванням на рахунок UA0026001, отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106 1073,60 грн. судового збору та за заяву про забезпечення позову, 536,80 грн., що разом становить 1610 грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 25.01.2024 року.

Суддя Пастернак І.А.