Справа № 450/246/23 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/811/1511/23 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області в складі судді Даниліва Є.О. від 28 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,-

в с т а н о в и л а :

рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 березня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України (Ідентифікаційний код юридичної особи - 21647131), на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) 56676 (п`ятдесят шість тисяч шістсот сімдесят шість гривень 00 коп.) регламентних виплат щодо витрат на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України (Ідентифікаційний код юридичної особи - 21647131), на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), 170028 грн. (сто сімдесят тисяч двадцять вісім гривень 00 коп.) регламентних виплат щодо витрат у зв`язку із смертю потерпілого.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України (Ідентифікаційний код юридичної особи - 21647131) в дохід держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Вказане рішення оскаржило МТСБУ.

В апеляційній скарзі просять рішення в частині задоволення позовних вимог - змінити, в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вважають рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Звертають увагу на те, що позивач не навела жодних підстав для здійснення відшкодування шляхом одноразової виплати, крім того навіть не намагалася визначити розмір щомісячного платежу, не намагалася встановити доходити померлої потерпілої особи до її смерті для визначення таких, як і не здійснювала розрахунок за вказаною вище формулою. Тобто така позовна вимога не була пов`язана з конкретними обставинами справи, а була абстрактною, що є недопустимим. Щодо задоволення позовних вимог в частині відшкодування витрат, пов`язаних зі спорудженням та виготовленням надгробного пам`ятника, зазначає, що Обґрунтовуючи постановлене рішення, суд посилається на зміст копій договору на виготовлення та встановлення надмогильної споруди №943 від 03.07.2020 року, товарного чеку від 03.07.2020 року, які були долучені до позовної заяви. Однак, допустимість таких доказів викликає сумніви. Так, 10 березня 2021 року позивач звернулася до МТСБУ із заявою про страхове відшкодування. Відповідно до змісту такої вона просила відшкодувати їй 50 000,00 грн. витрат на спорудження надгробного пам`ятника. Таку сума вона підтверджувала копіями договору на виготовлення та встановлення надмогильної споруди № 943 від 03.07.2020 року, товарного чеку від 03.07.2020 року. Такий договір був укладений з ФОП ОСОБА_3 . При цьому загальна вартість там була вказана 50 000,00 грн. Звертає увагу на те, що номер, дата, назва послуги, сторони в різних копіях договорів ідентичні, відрізняється лише сума. Така ж ситуація і у товарному чеку, який виданих тим самим ФОПом ОСОБА_4 , але на іншу суму. Зміна змісту договору після його укладення свідчить про фальсифікацію такого документу, що у свою чергу свідчить про неналежність такого доказу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 259, 263, 265, 268 ЦПК України,8, 16 Закону України «Про страхування» , 22, 979, 988, 990, 1187, 1200, 1201,1202 ЦК України, 6, 22, 23, 27, 27, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» задовольняючи позовні вимоги частково, виходив з того, що 15.02.2020 р. приблизно о 18 годині 15 хвилин на автодорозі сполученням М-06 "Київ - Чоп" на 530 км + 520 м біля с. Гамаліївка Пустомитівського району Львівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «ВАЗ 2101» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 та пішохода гр. ОСОБА_6 який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди. За фактом ДТП слідче управління ГУНП у Львівській області 16.02.2020 року внесло відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 Кримінального кодексу України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000128. З копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_1 22.04.2009 року уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим Ременівською сільською радою Кам`янка-Бузького району Львівської області від 22.04.2009 року. З копії свідоцтва про народження від 19.05.2011 року вбачається, що батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_6 та ОСОБА_1 . Судом встановлено, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок травм, отриманих при ДТП, що підтверджується копіями свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 19.02.2020 року, лікарського свідоцтва про смерть № 37/20 від 17.02.2020 року та довідки про причину смерті від 17.02.2020 року. Судом встановлено, що 28.09.2021 року представником позивача по довіреності на адресу відповідача було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування у розмірі 170 028 грн. 00 коп. у відповідності до ст. 27.2 даного Закону, що підтверджується копією заяви про виплату страхового відшкодування від 28.09.2021 року. Судом встановлено, що 30.09.2021 року представником позивача по довіреності на адресу відповідача було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування у розмірі 64 900 грн. 00 коп. у відповідності до ст. 27.4 даного Закону, що підтверджується копією заяви про виплату страхового відшкодування від 28.09.2021 року. Судом встановлено, що позивач здійснив витрати на поховання ОСОБА_6 , зокрема, на спорудження надгробного пам`ятника на суму 64900 грн., що підтверджується копією товарного чеку від 23.07.2020 року, виданого ФОП ОСОБА_3 , та договору № 943 на виготовлення та встановлення надмогильної споруди від 03.07.2020 року. Позивач надав страховику документи, що підтверджують такі витрати, та завірену копію свідоцтва про смерть. Відповідач не визнав майнових вимог позивача про відшкодування витрат, пов`язаних з встановлення надгробного пам`ятника, в будь-якому розмірі, що підтверджується копією листа МТСБУ № № 3-01б/12728 від 22.06.2022 року. Суд виходив з того, що в порушення наведених норм матеріального закону відповідач МТСБУ, отримавши інформацію про дорожньо-транспортну пригоду, не вчинив дій передбачених ст. 34 Закону і не встановивши підстав для відмови у прийняття такого рішення згідно ст. 37 цього Закону, не оспорюючи обставини страхового випадку і заявлені членом сім`ї загиблого (позивач являється жінкою загиблого пішохода) вимоги про відшкодування шкоди, спричиненої витратами на спорудження надгробного пам`ятника, рішення про здійснення страхового відшкодування не прийняв, як і не прийняв рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Питання вирішено у не визначений Законом спосіб призупинення розгляду заяви через відсутність на час розгляду заяви документального підтвердження вини особи, у зв`язку із не набранням законної сили судового рішення за результатом розгляду кримінальної справи. Тому, доводи відповідача з приводу призупинення розгляду заяви позивача про виплату страхового відшкодування суд вважає неспроможними з огляду на те, що відповідно до преамбули Закону, він регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Оскільки, наведеним матеріальним законом визначено правовий механізм врегулювання обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу із чітко визначеними правами і обов`язками страхувальника, водія застрахованого транспортного засобу, страховика, потерпілої особи, а у разі настання її смерті,- права і обов`язки членів її сім`ї; МТСБУ в особі відповідача у справі після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду діяв неправомірно, бо при відсутності підстав у прийнятті рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, бо відсутня підстава як не встановлення винних дій водія незастрахованого транспортного засобу, вчинив не передбачені Законом дії - призупинив розгляд заяви на виплату страхового відшкодування, чим фактично позбавив позивача права на отримання такої страхової виплати у строки, встановлені Законом. Щодо позовних вимог про стягнення страхового відшкодування у відповідності до ст. 27.4 Закону - відшкодування витрат пов`язаних з встановлення надгробного пам`ятника, судом встановлено наступне. Відповідач не визнав майнових вимог позивача про відшкодування витрат, пов`язаних з встановлення надгробного пам`ятника, в будь-якому розмірі, що підтверджується копією листа МТСБУ № № 3-01б/12728 від 22.06.2022 року. Таке невизнання майнових вимог позивача суперечить вимогам ч. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки враховуючи обмеження, встановлене ч. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач повинен був отримати страхове відшкодування витрат, пов`язаних з встановлення надгробного пам`ятника, на суму 56676,00 грн. За таких обставин позовну вимогу про відшкодування витрат, пов`язаних з встановленням надгробного пам`ятника, потрібно задовольнити в розмірі 56676,00 грн.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції частково відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, однак у певній частині їм не відповідають, а тому рішення суду підлягає зміні.

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, у якому просила:

- стягнути з відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 56676 (п`ятдесят шість тисяч шістсот сімдесят шість гривень 00 коп.) регламентних виплат щодо витрат на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника;

-стягнути з відповідача, Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 170028 грн. регламентних виплат щодо витрат у зв`язку із смертю потерпілого.

Позов обґрунтовувала тим, що 15.02.2020 р. приблизно о 18 годині 15 хвилин на автодорозі сполученням М-06 "Київ - Чоп" на 530 км + 520 м біля с. Гамаліївка Пустомитівського району Львівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «ВАЗ 2101» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 та пішохода гр. ОСОБА_6 який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди. За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 16.02.2020 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000128 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.Потерпілий був одружений з ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим Ременівською сільською радою Кам`янка-Бузького району Львівської області від 22.04.2009 серія НОМЕР_3 , і разом вони виховували доньку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Ременівською сільською радою Кам`янка-Бузького району Львівської області від 19.05.2011 серія НОМЕР_5 . Оскільки Позивач - дружина по відношенні до загиблого та являється законним представником малолітньої дитини загиблого, у зв`язку із його смертю спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у втраті малолітньою дитиною годувальника ОСОБА_6 , та у понесених витратах на поховання та виготовленні та спорудженні надгробного памятника. Водій ОСОБА_5 , 1952 р.н. не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.Відповідач листом від 04.10.2021 № 3-01-а/36188 відмовив у здійсненні відшкодування шкоди повідомивши представника Позивача, що для прийняття рішення щодо відшкодування шкоди необхідно отримати завірений належним чином документ, складений відповідною повноважною установою (вирок суду, постанова про відмову в порушенні кримінальної справи), що підтверджує відповідальність іншого учасника за скоєння ДТП.Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи вищенаведене, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування. Кримінальне провадження проводиться з метою встановлення вини водія у вчиненні правопорушення. При цьому факт завдання шкоди позивачем є встановленим та не підлягає доказуванню.Вважає, що відповідач безпідставно не здійснив регламентну виплату відшкодування шкоди Позивачу, оскільки, про обставини дорожньо-транспортної пригоди Відповідача повідомив представник Позивача. Відповідачу було надано докази щодо розміру заподіяної шкоди. Відповідач мав можливість з`ясувати всі обставини дорожньо-транспортної пригоди. Обов`язок МТСБУ відшкодувати заподіяну Позивачу шкоду, не залежить від результатів розгляду кримінальної справи у зв`язку з тим, що у володільця джерела підвищеної небезпеки в будь-якому разі настає безвинна відповідальність за шкоду, заподіяну при експлуатації наземного транспортного засобу.

Як вбачається з матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорено та не спростовано, - 15.02.2020 р. приблизно о 18 годині 15 хвилин на автодорозі сполученням М-06 "Київ - Чоп" на 530 км + 520 м біля с. Гамаліївка Пустомитівського району Львівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «ВАЗ 2101» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 та пішохода гр. ОСОБА_6 який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди.

За фактом ДТП слідче управління ГУНП у Львівській області 16.02.2020 року внесло відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 Кримінального кодексу України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000128.

З копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_1 22.04.2009 року уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим Ременівською сільською радою Кам`янка-Бузького району Львівської області від 22.04.2009 року.

З копії свідоцтва про народження від 19.05.2011 року вбачається, що батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок травм, отриманих при ДТП, що підтверджується копіями свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 19.02.2020 року, лікарського свідоцтва про смерть № 37/20 від 17.02.2020 року та довідки про причину смерті від 17.02.2020 року.

28.09.2021 року представником позивача по довіреності на адресу відповідача було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування у розмірі 170 028 грн. 00 коп. у відповідності до ст. 27.2 даного Закону, що підтверджується копією заяви про виплату страхового відшкодування від 28.09.2021 року.

30.09.2021 року представником позивача по довіреності на адресу відповідача було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування у розмірі 64 900 грн. 00 коп. у відповідності до ст. 27.4 даного Закону, що підтверджується копією заяви про виплату страхового відшкодування від 28.09.2021 року.

Частинами першою-третьою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом

Відповідно до частини першої статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Частиною першою статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Згідно із пунктом 27.1 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Стаття 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до поняття «шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого», включає, зокрема, моральну шкоду, витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.

Відповідно до ч. 27.2 ст. 27 цього Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (пункт 27.4 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Пунктом 27.5 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19 (провадження № 61-6775св20).

Як вбачється з матеріалів справи, листом № 3-01б/12728 від 22.06.2022 року МТСБУ повідомлено, про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування через відсутність рішення по кримінальній справі за фактом вказаної ДТП.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що в порушення наведених норм матеріального закону відповідач МТСБУ, отримавши інформацію про дорожньо-транспортну пригоду, не вчинив дій передбачених ст. 34 Закону і не встановивши підстав для відмови у прийняття такого рішення згідно ст. 37 цього Закону, не оспорюючи обставини страхового випадку і заявлені членом сім`ї загиблого (позивач є жінкою загиблого пішохода) вимоги про відшкодування шкоди, спричиненої витратами на спорудження надгробного пам`ятника, рішення про здійснення страхового відшкодування не прийняв, як і не прийняв рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Питання вирішено у не визначений Законом спосіб призупинення розгляду заяви через відсутність на час розгляду заяви документального підтвердження вини особи, у зв`язку із не набранням законної сили судового рішення за результатом розгляду кримінальної справи.

Судом першої інстанції правильно встаовлено, що доводи відповідача з приводу призупинення розгляду заяви позивача про виплату страхового відшкодування є необгрунтованими з огляду на те, що відповідно до преамбули Закону, він регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтями 5 і 6 Закону визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Оскільки наведеним матеріальним законом визначено правовий механізм врегулювання обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу із чітко визначеними правами і обов`язками страхувальника, водія застрахованого транспортного засобу, страховика, потерпілої особи, а у разі настання її смерті, - права і обов`язки членів її сім`ї; МТСБУ в особі відповідача у справі після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду діяв неправомірно, бо при відсутності підстав у прийнятті рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, бо відсутня підстава як не встановлення винних дій водія незастрахованого транспортного засобу, вчинив не передбачені Законом дії - призупинив розгляд заяви на виплату страхового відшкодування, чим фактично позбавив позивача права на отримання такої страхової виплати у строки, встановлені Законом.

Щодо позовних вимог про стягнення страхового відшкодування у відповідності до ст. 27.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, слід вказати таке.

Відповідно до статті 1200 Цивільного кодексу України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого. Розмір відшкодування може бути збільшений законом.

Як вбачається з матеріалі справи, батько загиблого ОСОБА_8 помер, що посвідчується свідоцтвом про смерть виданим Виконавчим комітетом Жовтанецької сільської ради Камянка-Бузького району Львівської області 05.01.2021. Мати загиблого - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт серія НОМЕР_6 ), станом на день його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 , не досягла пенсійного віку, а тому не має права на регламентну виплату, що пов`язана з відшкодуванням шкоди спричиненої втратою годувальника.

Відтак, судом першої інстанції правильно встановлено, що єдиною особою. яка має право на регламенту виплату відповідно до п. 27.2 ст. 27 Закону та ст. 1200 ЦК України, є єдина дитина загиблого ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження від 19.05.2011 року серія НОМЕР_5 видане Ременівською сільською радою Кам`янка Бузького району).

Відповідно до ст. 27.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Також, судом першої інстанції було правильно встановлено, що загальний розмір страхового відшкодування у відповідності до ст. 27.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в даному випадку не може бути меншим 170 028 грн. (з розрахунку 4723,00 грн. мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законодавством на день настання страхового випадку, помножити на 36).

Аналізуючи доводи скарги щодо неправомірності стягнення одним платежем всієї передбаченої статтею 27.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суми, колегія суддів звертає увагу на те, що з часу ДТП пройшло три роки і сплата суми у розмірі 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, могла бути стягнута за ці три роки, які минули з часу ДТП та смерті батька помісячними платежами, однак, в тому числі, і через вказану вище протиправну бездіяльність відповідача цього здійснено не було. Колегія суддів зважає на те, що вказані платежі за ст. 27.2 Закону є фактично коштами, які сплачуються для забезпечення утримання осіб, які перебували на утриманні у загиблої особи. У даному випадку слід вказати про те, що дитина перебуває більш як три роки без такого належного утримання від батька та в передбачений законом спосіб не могла бути забезпечена таким помісячним утриманням без звернення до суду, що вказує на виняткові обставини, які на думку, колегії суддів свідчать про необхідність стягнення всієї суми одноразово, а не розподіляти таку на подальших 3 роки (36 місяців), що знівелює завдання виплати такої, яка визначена законом.

Щодо позовних вимог про стягнення страхового відшкодування у відповідності до ст. 27.4 Закону - відшкодування витрат пов`язаних з встановлення надгробного пам`ятника, слід вказати таке.

Відповідно до ч. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, тобто в даному випадку 56676,00 грн. (з розрахунку 4723,00 грн. мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законодавством на день настання страхового випадку, помножити на 12).

Позивачка вказала на те, що здійснила витрати на поховання ОСОБА_6 , зокрема, на спорудження надгробного пам`ятника на суму 64900 грн.,

До позовної заяви позивачкою додано копію договору № 943 на виготовлення та встановлення надмогильної споруди від 03.07.2020 року та копію товарного чеку виданого ФОП ОСОБА_3 на суму 64900 грн.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що позивачка разом із заявою про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого надала МТСБУ оригінал договору № 943 на виготовлення та встановлення надмогильної споруди від 03.07.2020 року та копію товарного чеку на суму 50000 грн.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 21.12.2023 року зобов`язано позивачку ОСОБА_1 надати суду оригінал договору №943 на виготовлення та встановлення надмогильної споруди від 03 липня 2020 року та оригінал товарного чеку від 03 липня 2020 року. Попереджено ОСОБА_1 , що якщо оригінал письмового доказу не буде подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, такий доказ не буде братися судом до уваги.

Вимог вказаної ухвали позивачкою виконано не було.

Враховуючи те, що позивачкою не надано суду оригіналу договору №943 на виготовлення та встановлення надмогильної споруди від 03 липня 2020 року та оригінал товарного чеку від 03 липня 2020 року на суму 64900 грн., відповідно копії таких доказів, доданих до позовної заяви колегія суддів не бере до уваги.

Також, матеріали справи містять докази того, що оригінали договору №943 на виготовлення та встановлення надмогильної споруди від 03 липня 2020 року та товарного чеку від 03 липня 2020 року на суму 50000 грн. були надані позивачкою відповідачу, чого відповідачем не було спростовано, а навпаки надано докази цього (заява про відшкодування шкоди де у описі значаться оригінали вказаних документів, та їх копії а.с. 49-51).

Однак, відповідач не визнав майнових вимог позивача про відшкодування витрат, пов`язаних з встановлення надгробного пам`ятника, в будь-якому розмірі, що підтверджується копією листа МТСБУ № № 3-01б/12728 від 22.06.2022 року.

Судом правильно встановлено, що таке невизнання майнових вимог позивача суперечить вимогам ч. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Враховуючи вказане, суду першої інстанції слід було стягнути з відповідача в користь позивачки 50000 грн. страхового відшкодування витрат, пов`язаних з встановлення надгробного пам`ячника, враховуючи, що вказана сума підтверджена належними доказами, а саме оригінали доказів були надані позивачкою ввідповідачу та те, що вказана сума не перевищує 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Окремо встановлення надмогильного пам`ятника підтверджена фотознімками (а.с. 22зв., 23).

Зважаючи на вказане, апеляційна скарга є частково обґрунтованою та підлягає до часткового задоволення. Рішення ж суду першої інстанції слід змінити. А саме слід зменшити розмір регламентних виплат щодо витрат на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника, який підлягає стягненню з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 з 56676 грн. до 50000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.3, 376 ч.1 п.2-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України - задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 березня 2023 року - змінити.

Зменшити розмір регламентних виплат щодо витрат на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника, який підлягає стягненню з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 з 56676 грн. до 50000 грн.

В решті рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 25 січня 2024 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра