Дата документу 23.01.2024 Справа № 319/1176/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 319/1176/18
Провадження №22-ц/807/20/24
Головуючий в 1-й інстанції Хамзін Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарБєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 10 жовтня 2018 року, ухвалене у смт Більмак (повний текст рішення складено 11 жовтня 2018 року) у справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин, заінтересована особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бочкарьова Н.М., -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року до Куйбишевського районного суду Запорізької області звернулася ОСОБА_2 із заявою про встановлення факту родинних відносин. Заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер брат заявника ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина. Заявник звернулася до приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Бочкарьової Н.І. та отримала від нотаріуса повідомлення про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з причини протиріч у документах, які підтверджують родинні зв`язки з братом.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 10 жовтня 2018 року, заяву ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин, заінтересована особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бочкарьова Н.М., задоволено.

Встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є рідними братом та сестрою.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість висновків суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог заяви у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що скаржника не було залучено до участі у справі у якості заінтересованої особи, враховуючи, що встановлення юридичного факту пов`язано із реалізацією заявником ОСОБА_2 спадкових прав після смерті ОСОБА_3 на які претендує і скаржник. Наведене свідчить про наявність спору про право, який повинен розглядатися в порядку позовного провадження.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 народилася донька ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 .

Прізвища, ім`я та по батькові дитини та батьків зазначено російською мовою (а.с. 5).

23 жовтня 1976 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 уклали шлюб, про що видане свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_2 (а.с. 5). Прізвища, ім`я та по батькові також зазначено російською мовою.

Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 у батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_8 народився син ОСОБА_9 . Актовий запис складено виконкомом Олексіївської сільської ради народних депутатів Куйбишевського району Запорізької області (а.с. 8-9).

У паспорті громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_3 , зазначена дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 у селі Олексіївка Куйбишевського району Запорізької області.

Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_3 від 16.04.2018 (а.с. 10) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер у смт. Більмак Запорізької області ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно домової книги будинку АДРЕСА_1 у будинку проживали ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 11-13). Записи здійснено російською мовою.

Також згідно рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 25 серпня 2009 року по справі №2-0-53 встановлено факт, що померла ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_8 є рідною матір`ю ОСОБА_2 (а.с. 17). При цьому зазначено, що заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 безперечно підтвердили факт того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є рідними братом та сестрою. Обидва свідки давно знають заявника та ОСОБА_3 . Останній перед смертю проживав у смт. Більмак у сестри, оскільки стан здоров`я його погіршився, інших родичів в нього не було, він потребував догляду. Помер він в смт. Більмак.

Задовольняючи вимоги заяви, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні сумніви в дійсності факту родинних відносин між заявником та померлим ОСОБА_3 . Різне написання прізвищ викликане різним перекладом з російської мови. Встановлення даного факту родинних відносин має для заявника юридичне значення, так як дозволяє йому реалізувати своє право на отримання спадщини.

З вказаними висновками суду першої інстанції, погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 5 ч. 2ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з п.1 ч.1ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

У п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Відповідно до роз`яснень, які викладені в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5від 31березня 1995року суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Як вбачається зі змісту заяви про встановлення факту родинних відносин, ОСОБА_2 необхідно встановлення цього факту для реалізації свого права на отримання спадщини після померлого брата, враховуючи різне написання прізвищ заявника і померлого у свідоцтвах про народження та відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину з цих підстав.

Враховуючи викладене, на момент розгляду справи за заявою ОСОБА_2 , не існувало жодного спору про право цивільне, яке б було перешкодою для розгляду справи в порядку окремого провадження. Зворотнє не підтверджено і матеріалами апеляційної скарги. І головне апелянт не спростовує а навпаки підтверджує встановлений судом факт того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є рідними братом та сестрою.

Доводи апеляційної скарги з приводу незалучення до участі у справі у якості заінтересованої особи скаржника ОСОБА_1 , як сина померлого є слушними, між тим на правильність висновків суду не впливають, враховуючи вказане, що сам скаржник ОСОБА_1 за текстом апеляційної скарги та і суді апеляційної інстанції не заперечує, що заявник ОСОБА_2 є рідною сестрою ОСОБА_3 .

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що вимоги заяви підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 10 жовтня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 25 січня 2024 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: О.В. Крилова

О.З. Поляков