Справа №464/446/24
пр № 2/464/624/24
У Х В А Л А

24 січня 2024 року м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Шашуріна Г.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» про визнання незаконним та скасування рішення, списання заборгованості,

у с т а н о в и л а:

Позивач звернувся до Сихівського районного суду міста Львова з позовною заявою, в якій просить: визнати дії Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» щодо складення Акту про порушення 15111, складеного працівниками відповідача 23 червня 2023 року за результатами перевірки за адресою: АДРЕСА_1 , яким встановлено, що порушено облік електричної енергії: п.п.3 п. 8.42, п.п.8, 5.5.5. ПРРЕЕ дії споживача, які призвели до зміни показів засобу вимірювальної техніки: несанкціоноване втручання у параметри багатофункціонального приладу обліку. Визнати незаконним та скасувати рішення Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» від 26 грудня 2023 року оформленого Протоколом № 15111, за результатами розгляду Акту про порушення № 15111 від 23 червня 2023 року, яким прийнято рішення визначити обсяг та вартість електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачем «Правил роздрібного ринку електричної енергії» на підставі підпункту 1 п.8.4.2, п.8.4.7, п.8.4.8, п.8.4.9, 8.4.11 та вирішено провести нарахування позивачу з дати проведення контрольного огляду, а саме з 21 травня 2023 року. Зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Львівобленерго» списати заборгованість на загальну суму 29 035,85 грн нараховану позивачу на підставі рішення Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» від 26 грудня 2023 року оформленого Протоколом № 15111, за результатами розгляду Акту про порушення № 15111 від 23 червня 2023 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу від 22 січня 2024 року справу передано на розгляд судді Шашуріній Г.О.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суддя дійшла висновку про необхідність направлення цивільної справи за підсудністю з наступних підстав.

Територіальна підсудність це підсудність цивільної справи загальному суду залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Як унормовано ст.27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору (ч.5 ст.28 ЦПК України).

Водночас ст.30 ЦПК України врегульовано правила виключної підсудності, зокрема, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Згідно із приписами ст.181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

З огляду на зазначене виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

За умовами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи питання підсудності даної справи, суд бере до уваги правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року по справі № 910/10647/18, відповідно до якого виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Словосполучення "з приводу нерухомого майна" необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном (постанова Великої Палати Верховного Суду по справі N 211/2390/18 від 16 лютого 2021 року).

У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року (справа № 638/1988/17) сформульовано позицію про те, що правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно. Позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження майна, за правилами виключної підсудності.

Із змісту позовної заяви встановлено, що позовні вимоги стосуються необлікованої електричної енергії будинку АДРЕСА_1 ,що, у свою чергу, стосується прав та обов`язків, пов`язаних із нерухомим майном. Постачання та розподіл електричної енергії для забезпечення умов проживання у жилих приміщеннях надаються за місцем знаходження нерухомого майна. Порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії виявлені саме за вказаною адресою, а тому всі дії та рішення відповідача, які оскаржує позивач, пов`язані саме з ними, а відтак є похідними від користування послугами у вказаному будинку, що й можна кваліфікувати як пов`язані з нерухомим майном.

З урахуванням вищенаведених норм та враховуючи спірні правовідносини, які виникли між сторонами, спір виник з приводу нерухомого майна, а тому застосуванню підлягають положення ст.30 ЦПК України щодо виключної підсудності, за якими і мають пред`являтися позовні вимоги. Нерухоме майно знаходиться на території Личаківського району м.Львова, а передбачені процесуальним законом підстави для розгляду даної справи Сихівським районним судом м.Львова, відсутні.

При цьому слід брати до уваги вимоги ст.378 ЦПК України, за якими судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Пунктом 1 ч.1 ст.31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Підсумовуючи наведене, за правилами ЦПК України дану справу слід передати за територіальною підсудністю до Личаківського районного суду м.Львова.

Спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст.31 ЦПК України, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана (ст.32 ЦПК України).

Керуючись ст.ст.31, 258-261, 353 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и л а :

Передати цивільну справу № 464/446/24 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» про визнання незаконним та скасування рішення, списання заборгованості до Личаківського районного суду міста Львова.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення.

Передачу справи здійснити не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення (ч.3 ст.31 ЦПК України).

Повне судове рішення складено та підписано 24 січня 2024 року.

Суддя Г.О.Шашуріна