Провадження № 22-ц/801/369/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 рокуСправа № 127/32096/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Медвецького С. К., Сопруна В. В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 грудня 2023 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

Рішення ухвалила суддя Іщук Т. П.

Рішення ухвалено у порядку спрощеного позовного провадження у м. Вінниця

Дата складення повного тексту рішення невідома,

Встановив:

У жовтні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання заяви № б/н від 13 лютого 2019 року. Підписанням заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем, станом на 17 вересня 2023 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 72 071,04 грн., з яких: 65 537,46 грн. заборгованість за кредитом; 6533,58 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 72 071,04 грн. за кредитним договором №б/н від 13 лютого 2019 року та понесені судові витрати у розмірі 2684,00 грн. судового збору.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 грудня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 13 лютого 2019 року в розмірі 65 537,46 грн. з яких: 65 537,46 грн. - заборгованість за тілом кредиту. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 2440,68 грн.

В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідача відсотків за користування кредитом в сумі 6533,58 грн. скасувати та ухвалити нове, яким таку позовну вимогу задовільнити, в іншій частині рішення суду залишити без змін. Просить стягнути з відповідача судові витрати.

Зазначає, що не погоджується з рішенням суду, оскільки воно є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції не звернув увагу, що відповідачем 20 січня 2022 року було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг. У заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг, підписаній відповідачем, зазначено основні умови кредитування: процентна ставка, відсотків річних 40,8% для карт Універсальна Gold, порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором, пеня, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання, щодо повернення кредиту, відсотків річних 81,6 % для карт Універсальна Gold, тощо. Тому, усі істотні умови кредитування (розмір відсотків та неустойки тощо) узгоджено, що підтверджено особистим підписом клієнта у заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг.

З наданої до суду виписки, яка є первинним документом, чітко вбачається, що з 01 лютого 2022 року відсотки нараховувалися за ставкою 3,4 % на місяць, що складає 40,8% річних та відповідає умовам заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 20 січня 2022 року.

Позивач зазначає, що відповідач не спростував факт наявності заборгованості за відсотками, що в силу вимог ст. 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Відповідач ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду першої інстанції цим вимогам не відповідає, тому апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 13 лютого 2019 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а. с. 29).

Цього ж дня ОСОБА_1 були підписані Умови та Правила надання Банківських послуг, що діяли на момент укладення договору № б/н від 13 лютого 2019 року, у яких зазначені основні умови кредитування: процентна ставка, відсотків річних за межах пільгового періоду 42 % для карт Універсальна Gold, порядок повернення кредиту, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання, щодо повернення кредиту, відсотків річних 84 % для карт Універсальна Gold (а. с. 42-43).

Відповідно до довідки про видані картки, між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: НОМЕР_1 , дата відкриття 13 лютого 2019 року, термін дії 01/23; НОМЕР_2 , дата відкриття 20 січня 2022 року, термін дії 02/26 (а. с. 28)

При заміні карти ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг, у якій серед іншого зазначені основні умови кредитування: процентна ставка, відсотків річних 40,8 % для карт Універсальна Gold, порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором, пеня, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання, щодо повернення кредиту, відсотків річних 81,6 % для карт Універсальна Gold (а. с. 30-41).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної кратки, оформленої на ОСОБА_1 , 13 лютого 2019 року відповідачу була видана кредитна картка № НОМЕР_1 з встановленим кредитним лімітом 0,00 грн., який був збільшений до 5000,00 грн. Після чого кредитний ліміт неодноразово змінювався та станом на 16 грудня 2022 року (за 10 днів до його закриття) складав 70 582,96 грн. (а. с. 27).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 13 лютого 2019 року станом на 17 вересня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» складає 72 071,04 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 65 537,46 грн., заборгованість за простроченими відсотками 6533,58 грн. (а. с. 7-11).

Згідно виписки за договором № б/н за період 13 лютого 2019 року по 25 вересня 2023 року ОСОБА_1 користувався наданим кредитом, зокрема розраховувався за послуги та товари, здійснював перекази коштів; баланс на кінець періоду: - 72 071,04 грн. (а. с. 12-26).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами, суд першої інстанції виходив з того, що наданий позивачем витяг із Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанком належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Отже, суд не вбачав підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відсотки, при цьому керувався висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Апеляційний суд вважає помилковим такий висновок суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, обґрунтовуючи вимогу про стягнення відсотків посилався на заяву про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг, яка підписана клієнтом відповідачем по справі ОСОБА_1 в електронному вигляді (а. с. 30-41).

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів регулюються Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно положень ч.ч. 3, 4, 6, 7 ст. 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Стаття 12 Закону «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що наданими позивачем доказами підтверджено підписання ОСОБА_1 заяви про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг, яка підписана в електронному вигляді (а. с. 30-41).

У підписаній відповідачем ОСОБА_1 20 січня 2022 року заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг зазначено, що ОСОБА_1 , який діє на підставі власного волевиявлення, згідно зі статтею 634 ЦК України, приєднується до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», Умов та правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на момент підписання заяви, які разом становлять договір банківського рахунку, приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати (а. с. 30-41).

Відповідач з викладеними у заяві умовами погодився без будь-яких зауважень або застережень, на підтвердження чого на примірнику заяви ним проставлено свій електронний підпис.

Із змісту цієї заяви вбачається, що сторонами погоджена базова процентна ставка 42,0 % - для карт Універсальна та 40,8 % - для карт Універсальна Gold, а у випадку невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту застосовується процентна ставка 84,0 % - для карт Універсальна та 81,6 % - для карт Універсальна Gold.

При цьому, у Умовах та Правилах надання банківських послуг, що діяли на момент укладення договору № б/н від 13 лютого 2019 року та були підписані відповідачем, погоджена базова процентна ставка 43,2 % - для карт Універсальна та 42,0 % - для карт Універсальна Gold, а у випадку невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту застосовується процентна ставка 86,4 % - для карт Універсальна та 84,0 % - для карт Універсальна Gold (а. с. 42-43)

Згідно довідки Банку відповідачу видавалась/перевидавалась картка Універсальна Gold, а тому погоджений сторонами розмір відсотків становитиме 42,0 % - базова процентна ставка та 84,0 % - підвищена ставка, яка застосовується у випадку невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту (а. с. 23).

З викладеного слідує, що умови кредитування відповідача покращились порівняно з умовами, що діяли на момент укладення договору № б/н від 13 лютого 2019 року, адже місячна відсоткова ставка фактично почала складати 3,4 % на місяць (40,8 % річних), замість 3,5 % на місяць (42,0 % річних).

На зазначені обставини суд першої інстанції уваги не звернув.

Поряд з тим, відповідно до постанови Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/564/18, доказами які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Поставою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписка з особового рахунку клієнта є первинним документом та підтвердженням виконаних за день операцій.

Аналогічна за змістом норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

АТ КБ «ПриватБанк», звертаючись до суду з позовом, надало до нього: анкету-заяву від 13 лютого 2019 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанку»; довідки про видані картки та зміну кредитного ліміту; заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, підписану відповідачем 20 січня 2022 року; Умови та Правила надання Банківських послуг підписані відповідачем 13 лютого 2019 року; виписку про рух коштів по рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 та розрахунок заборгованості, з яких слідує, що відповідач активно користувався кредитними коштами, частково погашав заборгованість, а тому є достатні підстави для висновку про доведеність факту отримання та використання відповідачем встановленого кредитного ліміту та про те, що сторони в письмовому вигляді погодили розмір відсотків.

Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 478/300/19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків, відповідно до укладеного правочину.

Апеляційний суд вважає, що позивачем повністю доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за нарахованими відсотками.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному у ст. 13 ЦПК України саме відповідач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, визначає докази, якими підтверджуються його заперечення проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Правом на подання відзиву на позовну заяву, у якому ОСОБА_1 міг би викласти свої заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими він не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права, не скористався. Відповідачем не оспорювався факт отримання ним кредитних коштів, якими він користувався довгий час, а також розмір заборгованості. Відтак, підстав у суду першої інстанції застосовувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, не було, як і не було підстав вважати, що відповідач не був ознайомлений з умовами кредитування, у тому числі і з розміром відсоткової ставки.

За тих обставин, що кредитні кошти використовувались відповідачем під час здійснення операцій з використанням відповідної банківської картки, з умовами щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами він погодився, а отже суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення відсотків у сумі 6533,58 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню, а саме, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 6533,58 грн., з прийняттям в цій частині нового рішення про задоволення цієї частини позовних вимог.

Частиною 1, 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин, у зв`язку з задоволенням позовних вимог та задоволенням вимог апеляційної скарги, відповідно до положень ст. 141, п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог, вважає за необхідне збільшити розмір судового збору, стягнутого з відповідача на користь позивача за подачу останнім позовної заяви з 2440,68 грн. до 2684,00 грн.

Що стосується розподілу судових витрат зі сплати судового збору за перегляд справи у суді апеляційної інстанції, варто зазначити наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з апеляційною скаргою позивач АТ КБ «ПриватБанк» сплатив судовий збір у розмірі 4026,00 грн. (а. с. 126).

Відповідно до п. 1.1. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою, встановлено ставку судового збору у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п 1.6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

З урахуванням того, що позивачем оскаржувалось рішення у частині відмови у стягненні відсотків у сумі 6533,58 грн, що становить 9 % від ціни позову, то за подання апеляційної скарги на рішення суду до сплати підлягав судовий збір за вимогу майнового характеру у розмірі 364,97 грн. (2684 * 6533,58 / 72071,04 * 150%), а не 4026,00 грн.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у сумі 364,97 грн. у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до положень пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 грудня 2023 року в частині відмови у стягненні заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 6533,58 грн. скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким таку позовну вимогу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за нарахованими відсотками в розмірі 6533,58 грн.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 грудня 2023 року в частині стягнення судових витрат змінити, збільшити розмір стягнутого з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» судового збору, сплаченого за подачу позовної заяви з 2440,68 грн. до 2684,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір за подання апеляційної скарги розмірі 364,97 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіС. К. Медвецький
В. В. Сопрун