справа № 761/5367/20
провадження № 22-ц/824/5513/2024
головуючий у суді І інстанції Скороход Т.Н.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 вересня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року позивач АТ «Креді Агріколь Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 24 квітня 2019 року між АТ «Креді агріколь банк» та ОСОБА_1 укладено комплексний договір № 4/3023050.

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору кредитор надав позичальнику кредит в сумі 188 000 грн, терміном до 23 квітня 2023 року. Відповідно до умов договору, а саме п. 1.2. кредит надається відповідачу для погашення заборгованості (рефінансування) за попереднім договором укладеним між банком та позичальником 4 травня 2017 року. На виконання своїх зобов`язань за кредитним договором кредитор видав позичальнику кредитні кошти в сумі 188 000 грн, що підтверджується меморіальними ордерами № REF 1835688 від 24 квітня 2019 року.

Однак, відповідачем були порушені умови договору, а саме не повертається кредит у строки/терміни, передбачені графіком, не сплачуються проценти/прострочені проценти за користування кредитом та комісія/прострочена комісія у строки/терміни, передбачені кредитним договором.

Внаслідок невиконання умов кредитного договору у відповідача перед позивачем станом на 22 січня 2020 року є наявною заборгованість в загальному розмірі 217 668,39 грн, що включає: заборгованість за кредитом в сумі 167 528,09 грн; прострочену заборгованість за кредитом в сумі 12 937,98 грн; нараховані відсотки в сумі 1 353,50 грн, нараховану комісію за період в сумі 4 335 грн, прострочені відсотки в сумі 6 795,41 грн; прострочену комісію в сумі 21 675 грн, пеню за несвоєчасне погашення кредиту, процентної та комісійної винагороди в сумі 3 043,41 грн.

Посилаючись на положення ст.ст. 526, 530, 549, 589, 610, 611, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором № 4/3023050 від 24 квітня 2019 року у сумі 217 668,39 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 265,03 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 21 травня 2021 року залучено до участі у цивільній справі правонаступника позивача ТОВ Фінансова компанія «Кредит-Капітал».

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14 вересня 2023 року в позові ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням суду представник ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» - Карачевська Ю.І. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що висновок суду першої інстанції про недоведеність отримання відповідачем кредитних коштів є помилковим, оскільки відповідно до п. 1.2. кредитного договору № 4/3023050 від 24 квітня 2019 року відповідачу було надано кредит для погашення заборгованості за комплексним договором № 3/3023050, укладеним між банком та позичальником 4 травня 2017 року і відповідно до якого позичальнику було надано кредит у сумі 255 000 грн.

Звертає увагу, що кредитні кошти були перераховані на номер рахунку, який призначений для сплати заборгованості за договором № 3/3023050 від 4 травня 2017 року.

Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що між АТ «Креді Агріколь Банк» та відповідачем ОСОБА_1 24 квітня 2019 року був укладений комплексний кредитний договір № 4/3023050, згідно з яким сторони узгодили умови договору шляхом його підписання.

Відповідно до умов п. 1 Кредитного договору кредит надано строком з 24 квітня 2019 року по 23 квітня 2024 року у сумі 188 000 грн, який повертається щомісячними платежами за графіком (п. 1.1. договору). Кредит надано для погашення заборгованості за комплексним договором №3/3023050 від 4 травня 2017 року, відповідно до якого позичальнику було видано кредит в сумі 255 000 грн (п.1.2. договору). Проценти за користування кредитом щомісяця становлять 9% річних (фіксована процентна ставка), комісійна винагорода щомісяця 1,70% від суми кредиту.

Пункт 2.1. Кредитного договору визначає: надання кредиту здійснюється безготівково шляхом перерахування кредитних коштів в день видачі кредиту на рахунки заборгованості за договором, визнаного пунктом 1.2 договору, в сумі, визначеній п. 1.1. договору. Видача кредиту готівкою не передбачена.

Відповідно до п. 2.2. договору моментом надання кредиту вважається день перерахування кредитних коштів на рахунки заборгованості за договором визначеного п.1.2 договору.

Згідно із меморіальними ордерами: № REF1835688 від 24 квітня 2019 року АТ «Креді Агріколь Банк», на рахунки АТ «Креді Агріколь Банк» із призначенням платежу «рефінансування кредитної заборгованості по договору 3/3023050 від 4 травня 2017 року ОСОБА_1 » були перераховані кошти в сумі 911,92 грн, 4 335 грн, 12 290,21 грн, 170 462,87 грн, на загальну суму 188 000 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що в кредитному договорі № 4/3023050 від 24 квітня 2019 року не вказано номер кредитного рахунку позичальника, на який банком в рахунок надання кредиту переказано грошові кошти у розмірі 188 000 грн, а тому вважав, що факт надання банком кредитних коштів за кредитним договором суду не було надано.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання ( неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - від кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом.

Статтями 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Постановою Національного банку України від 8 червня 2017 року № 49 затверджені Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, які розроблені відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про Національний банк України», «Про споживче кредитування» встановлюють порядок та методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача.

Відповідно до ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюється споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Отже, цією нормою встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26 травня 2020 року, у справі №638/13683/15-ц висловила правовий висновок, відповідно до якого звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не змінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги ч.10 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно з цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Пунктами 1.2, 1.3, кредитного договору передбачено, що кредит надається позичальнику для погашення заборгованості за: комплексним договором № 3/3023050, укладеним між банком та позичальником 4 травня 2017 року, відповідно до якого позичальнику було видано кредит в сумі 255 000 грн; за користування кредитом позичальник сплачує: щомісячно процентну винагороду за користування кредитом у розмірі 9% річних (фіксована процентна ставка); щомісячна комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1,70% від суми кредиту, зазначеної в п.1.2 договору.

Відповідно до п.2.1 кредитного договору № 4/3023050 від 24 квітня 2019 року надання кредиту здійснюється безготівково шляхом перерахування кредитних коштів в день видачі кредиту на рахунки заборгованості за договором. Видача кредиту готівкою не передбачена.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що моментом (днем) надання кредиту вважається день перерахування кредитних коштів на рахунки заборгованості за договором визначеного п.1.2 договору.

Відповідно до п. 2.4 договору нарахування процентів за користування кредитом та комісії (якщо передбачена) згідно договору здійснюється з дня перерахування кредитних коштів на рахунки заборгованості за договором, визначеним п.1.2 договору до моменту повного погашення заборгованості за договором. Нарахування процентів здійснюється в день повернення кредиту, на фактичну суму заборгованості за кредитом.

Згідно з п.5.1 кредитного договору у разі прострочення строку сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісійною винагородою, згідно умов договору на суму простроченого платежу нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, але не більше 15% від суми простроченого платежу.

Відповідно до п.3.2.5 кредитного договору, у разі несплати позичальником чергового платежу по кредиту та/або процентах, комісії (якщо передбачена) за користування кредитом протягом 30-ти календарних днів та/або іншого порушення зобов`язань за договором банк направляє позичальнику письмове повідомлення про наявність простроченої заборгованості за кредитом, в якому вказується розмір заборгованості з урахуванням належних до сплати суми кредиту, процентів, комісії (якщо передбачена) та штрафних санкцій, а також вимога про виконання порушеного зобов`язання у строк, що не перевищує 30 календарних днів з дати направлення повідомлення, та попередження про звернення стягнення на предмет застави (якщо зобов`язання за договором були забезпечені заставою) у разі невиконання цієї вимоги.

Невиконання позичальником зобов`язання по повному погашенню простроченої заборгованості протягом 1-го календарного місяця з дати направлення повідомлення, та/або розірвання договору про надання додаткових та супутніх послуг, який є обов`язковим для укладення цього договору, і неукладення протягом 15 календарних днів нового договору про надання таких самих послуг, з особою, що відповідає вимогам банку, дає право банку вимагати дострокового повернення позичальником кредиту в повному обсязі, нарахованих процентів за користування кредитом, штрафів та пені. У цьому випадку банк направляє позичальнику та його поручителям (за наявності) відповідну письмову вимогу (п.3.2.6 кредитного договору).

Якщо позичальник протягом 31 дня з моменту отримання ним письмової вимоги банку, зазначеної в п.3.2.6 договору, не виконає вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентами, комісії ( якщо передбачена), штрафними санкціями тощо, банк вправі розпочати процедуру примусового стягнення боргу, включаючи звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості ( п.3.2.7 договору).

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами був укладений кредитний договір, умови якого погоджені сторонами. Кредитор свої зобов`язання за цим договором виконав, надав позичальнику грошові кошти.

Доводи відповідача, що позивачем не надані докази на підтвердження факту надання відповідачу кредитних коштів, є безпідставними. Даний кредитний договір був укладений для погашення заборгованості за комплексним договором № 3/3023050, укладеним відповідачем 4 травня 2017 року з АТ «Креді Агріколь Банк». Кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав шляхом перерахування кредитних коштів в день видачі кредиту на рахунки заборгованості за договором № 3/3023050 від 4 травня 2017 року, у сумі 188 000 грн, як то передбачено умовами договору.

Відповідачем зобов`язання за кредитним договором не виконуються, що підтверджується наданими позивачем до позовної заяви розрахунками, які є належними доказами на підтвердження невиконаних позичальником зобов`язань та наявної у останнього заборгованості по боргових зобов`язаннях.

В матеріалах справи міститься лист від 15 жовтня 2019 року, адресований ОСОБА_1 , з повідомленням про наявність простроченої заборгованості за кредитом, в якому вказується розмір заборгованості в сумі 16 520,25 грн (без урахування пені) та з проханням сплатити існуючу заборгованість (а.с.14).

У вимозі, підписаній начальником управління примусового стягнення кредитної заборгованості Департаменту по роботі з проблемною заборгованість АТ «Креді Агріколь Банк», вихідний номер 10451/3737 від 15 листопада 2019 року, адресованій ОСОБА_1 , банк керуючись ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умовами кредитного договору вимагає протягом 30 днів з дати отримання даної вимоги, достроково повернути банку у повному обсязі всю суму кредиту та інші платежі передбачені кредитним договором, а саме: сума кредиту - 180 466,07 грн, проценти - 4 086,49 грн, комісія 13 005 грн, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів - 1 635,08 грн. (а.с.13).

Така вимога отримана ОСОБА_1 22 жовтня 2019 року ( а.с.15).

Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження виконання цієї вимоги.

Таким чином, виконавши вимоги ч. 4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» та умови кредитного договору ( п.п.3.2.5, 3.2.6, 3.2.7), позивач набув права вимагати від позичальника - відповідача у справі дострокового повернення кредиту, сплати відсотків, комісії і пені у судовому порядку.

Отже встановлено, що у зв`язку з простроченням відповідачем платежів за кредитним договором, згідно з розрахунком наданим позивачем (а.с. 12), станом на 22 січня 2020 року загальна заборгованість становить 217 668,39 грн, яка складається з: строкової заборгованості за кредитом у розмірі - 167 528,09 грн; простроченої заборгованості за кредитом у розмірі - 12 937,98 грн; нарахованої комісії у розмірі - 4 335 грн; нарахованих відсотків у розмірі - 1 353,50 грн; прострочених відсотків у розмірі - 6 795,41 грн; простроченої комісії у розмірі - 21 675 грн; пені - 3 043,41 грн.

Враховуючи те, що зобов`язання не виконуються з вини відповідача, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Матеріали справи не місять доказів у спростування вимог позову, зокрема доказів виконання умов попереднього кредитного договору №3/3023050 від 4 травня 2017 року, так само як і виконання умов цього кредитного договору № 4/3023050, що був укладений для погашення заборгованості за комплексним договором № 3/3023050 згідно з умовами графіка погашення заборгованості. Кредитний договір №4/3023050 та графік погашення заборгованості підписані відповідачем. Відповідач не заперечив свого підпису на договорі у відзиві на позов.

Будь-яких доказів, що підтверджують невідповідність розміру заборгованості умовам кредитного договору, суду надано не було. Розрахунок заборгованості відповідачем жодним чином не спростований.

Доводи відповідача щодо безпідставності нарахування кредитором комісії не можуть бути прийняті в якості підстав для відмови в задоволенні позову, виходячи з наступного.

У зв`язку з прийняттям Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року текст статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» був викладений в такій редакції: Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Законом України «Про споживче кредитування» не забороняється встановлювати в договорі комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Отже, до договору про споживче кредитування може бути включена умова щодо сплати комісії.

Відповідно до п.1.3.2 за користування кредитом позичальник сплачує щомісячну комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмір 1,70% від суми кредиту, зазначено в п.1.2 договору.

Встановлення банком у кредитному договорі комісії не суперечить закону. Умова договору щодо обов`язку сплачувати комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості недійсною визнана не була.

За таких обставин позивач має право вимагати стягнення заборгованості з комісійної винагороди.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про задоволення позову, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом в розмірі 217 668,39 грн.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову у розмірі 3 265,03 грн та апеляційної скарги в розмірі 4 897,55 грн, що в загальному становить 8 162,58 грн судових витрат.

Докази оплати судового збору позивачем підтверджуються платіжним дорученням № 890254 від 6 лютого 2020 року (а.с.3) та платіжною інструкцією № 72948 від 10 жовтня 2023 року (а.с. 178).

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 вересня 2023 року скасувати на ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» () заборгованість за кредитом на загальну суму 217 668 (двісті сімнадцять тисяч шістсот шістдесят вісім) грн 39 коп. та витрати по сплаті судового збору за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанцій у розмірі 8 162 (вісім тисяч сто шістдесят дві) грн 58 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених в статті 389 ЦПК України.

ГоловуючийТ.О. Писана
СуддіК.П. Приходько

С.О. Журба