Справа № 496/5226/22
Провадження № 2/496/37/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Пасечник М.Л.

за участю секретаря - Гончаренко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним спадкового договору та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Галайчук Г.С. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить суд: визнати дійсним спадковий договір від 30.09.2019 року, укладений ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,7997 га, кадастровий номер :01:003:0226; визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, загальною площею 6,6892 га, кадастровий номер :01:003:0465.

В обґрунтування позову зазначено, що 30.09.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено Спадковий договір (далі - Договір), згідно умов якого ОСОБА_3 передав ОСОБА_1 у власність наступне майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі рішення Виконавчого комітету Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області № 93 від 16.09.2003 року; земельну ділянку, загальною площею 0,7997 га, кадастровий номер :01:003:0226, що належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 013432 від 17.10.2011 року; земельну ділянку, загальною площею 6,6892 га, кадастровий номер :01:003:0465, що належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 № 495734 від 24.10.2002 року, за що ОСОБА_1 булосплачено 72 240 гривень, що вбачається з п. 2.1. Договору. Згідно п. 3.1. Договору сторони домовилися посвідчити цей Договір нотаріально у термін не більше ніж 30 календарних днів.Однак ОСОБА_3 , підписавши договір, та дійшовши з ОСОБА_1 згоди стосовно всіх його умов, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто через 2 тижні після підписання Договору, так і не виконавши зі свого боку усіх умов Спадкового договору від 30.09.2019 року, щодо нотаріального посвідчення Договору. Під час укладення договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було повне взаєморозуміння, всі інші істотні умови Договору були виконані і ніяких претензій один до одного ми не мали. Однак в подальшому позивач дізналась, що ОСОБА_2 (відповідач), який є сином померлого ОСОБА_3 , звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини на майно померлого ОСОБА_3 . Докази звернення відповідачем із відповідною заявою до нотаріуса у позивача відсутні, у зв`язку із чим вона буде звертатись із відповідним клопотанням до суду.Факт того, що ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини на майно померлого ОСОБА_3 , яке переходить у власність ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 , відповідно до п. 2.3. Договору, свідчить про те, що він не визнає за позивачем права власності на належне їй за Спадковим договором майно. У зв`язку з викладеним, представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом.

Позивач у судове засідання не з`явилася, але адвокат Галайчук Г.С. надала до суду клопотання, в якому просила провести розгляд справи за відсутності позивача та представника, позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити (а.с.39).

Відповідач у судове засідання не з`явився, але адвокат Федяєв С.В. надав до суду клопотання, в якому просив справу розглянути за відсутності відповідача та представника, позов визнав в повному обсязі, не заперечував проти його задоволення (а.с.40).

Згідно з вимогами ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 30.09.2019 року між ОСОБА_3 (Відчужувач) та ОСОБА_1 (Набувач) було укладено спадковий договір (далі-Договір), пунктом 1.1. якого визначено, що в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Відчужувач передає у власність Набувачу, а Набувач приймає та оплачує визначене у п. 1.2. цього Договору майно. Пунктом 1.2. Договору визначені характеристики майна: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі рішення Виконавчого комітету Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області № 93 від 16.09.2003 року; земельна ділянка, загальною площею 0,7997 га, кадастровий номер :01:003:0226, що належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 013432 від 17.10.2011 року; земельна ділянка, загальною площею 6,6892 га, кадастровий номер :01:003:0465, що належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 № 495734 від 24.10.2002 року.

Пунктом 2.1., 2.3. Договору визначено, що Набувач сплачує 72240 грн. Відчужувачу в момент підписання цього договору. Підписання цього договору підтверджує сплату ОСОБА_4 грошових коштів у сумі вказаної в даному пункті Договору. Право власності на вищезазначене майно переходе до Набувача після смерті ОСОБА_5 .

Сторони домовилися посвідчити цей Договір нотаріально у термін не більше ніж 30 календарних днів (п. 3.1. Договору).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , видане виконавчим комітетом Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 24.10.2003 року, житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі рішення виконавчого комітету Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області № 93 від 16.09.2003 року.

У довідці Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області № 262 від 03.02.2020 року зазначено, що згідно записів у по господарській книзі № 37 за 2016-2020 роки, номер об`єкта 4087-01, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за ОСОБА_3 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а/з № 126), згідно свідоцтва про право власності від 24.10.2003 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області № 93 від 16.09.2003 року.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02.12.2019 року № НВ-019, земельна ділянка, загальною площею 6,6892 га, кадастровий номер: :01:003:0465, належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 № 495734 від 24.10.2002 року.

Додатком до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02.12.2019 року № НВ-019 є кадастровий план земельної ділянки, кадастровий номер: :01:003:0465.

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 №495734 від 24.10.2002 року, ОСОБА_3 належить земельна ділянка, загальною площею 6,69 га, розташована на території Дачненської сільської ради, цільове призначення якої: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 013432, ОСОБА_3 належить земельна ділянка, загальною площею 0,7997 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (за межами населеного пункту), цільове призначення якої: для ведення особистого селянського господарства.

Додатком до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 013432 є план меж земельної ділянки, кадастровий номер: :01:003:0226.

26.09.2008 року ОСОБА_3 було видано акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_2 .

Додатком до акта прийомки-передачі межових знаків від 26.09.2008 року є ситуаційна схема.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ст. 328 ЦК України).

У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особо, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно положень ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до положень ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України (ст. 1304 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору не посвідченого нотаріально дійсним.

За змістом ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Представник позивача зазначила, що сторони спадкового договору від 30.09.2019 року домовилися щодо усіх істотних його умов, позивач виконала свої зобов`язання за договором, однак вона та ОСОБА_3 не встигли нотаріального посвідчити спадковий договір внаслідок смерті останнього. Тобто, з цього випливає, об`єктивна неможливість нотаріального посвідчення спадкового договору.

За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. Доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Статті 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У позовній заяві представник позивача зазначила, що ОСОБА_1 дізналась, що ОСОБА_2 , який є сином померлого ОСОБА_3 , звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини на майно померлого ОСОБА_3 . Докази звернення відповідачем із відповідною заявою до нотаріуса у позивача відсутні, у зв`язку із чим вона буде звертатись із відповідним клопотанням до суду.

Проте, доводи представника позивача жодним чином не підтверджені, а саме до суду не надано доказів звернення ОСОБА_2 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_3 .

Разом з цим, представником позивача не подано до суду клопотання про витребування спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , задля можливості встановити, чи дійсно ОСОБА_2 звертався до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_3 .

У судовому засіданні 28.06.2023 року, яке проводилося за участю представника позивача - ОСОБА_6 та представника відповідача - ОСОБА_7 , судом було поставлено на обговорення питання щодо наявності клопотання про витребування додаткових доказів, на що адвокат Галайчук Г.С. повідомила, що клопотання відсутні.

Таким чином, ані позивач, ані представник позивача не скористалися своїм правом та не заявили клопотання про витребування додаткових доказів, а саме заяви ОСОБА_2 про прийняття спадщини, яка ним була подана нотаріусу.

Враховуючи відсутність вказаної заяви в матеріалах справи, суд позбавлений можливості встановити, що ОСОБА_2 дійсно бажає оформити спадщину, яка залишилася після смерті ОСОБА_3 , тим самим не визнає за позивачем право власності на майно, яке зазначене у Спадковому договорі.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.7 ст. 81 ЦПК України).

Таким чином, проаналізувавши докази, долучені до позову, суд вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на припущеннях, що є порушенням ч.6 ст. 81 ЦПК України.

Окрім іншого, представником позивача не надано доказів тому, що ОСОБА_2 дійсно є сином померлого ОСОБА_3 , тобто, не підтверджено родинний зв`язок вказаних осіб.

В обґрунтування позовних вимог адвокат Галайчук Г.С. посилається на ст. 219 ЦК України, якою визначено, що у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі.

Тобто, норми ст. 219 ЦК України стосуються одностороннього правочину, в той час, як предметом даного спору є двосторонній правочин (спадковий договір), тому в даному випадку не підлягають застосуванню норми вказаної статті.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

У судовому засіданні 28.06.2023 року представник відповідача - адвокат Федяєв С.В. повідомив, що ОСОБА_2 з позовною заявою ознайомлений, позов визнає в повному обсязі.

Суд зауважує, що у ході розгляду справи, судом було призначено 5 судових засідань, проте у жодне з них ОСОБА_2 не з`явився, конверти з повістками були повернуті на адресу суду, жодного клопотання від нього не надходило.

У судовому засіданні 28.06.2023 року судом було визнано явку ОСОБА_2 обов`язковою у наступне судове засідання, проте він повторно до суду не з`явився.

Враховуючи викладені обставини, суд не приймає визнання позову представником відповідача, оскільки безпосередньо ОСОБА_2 не було повідомлено про те, що він дійсно ознайомлений з позовною заявою та позовні вимоги визнає.

Також слід зазначити, що 21.04.2023 року через електронний суд від адвоката Федяєва С.В. надійшло клопотання, в якому просив справу розглянути за відсутності відповідача та представника, зазначив, що позов визнають в повному обсязі, не заперечують проти його задоволення.

Однак, суд не може розцінювати таке клопотання адвоката Федяєва С.В. як безумовне визнання позовних вимог позивачем, оскільки його клопотання та представника позивача, яке надійшло у цей же день, схожі за змістом, тому клопотання представника відповідача про визнання позову викликає сумніви у достовірності зазначеної інформації.

Отже, суд, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, за недоведеністю, оскільки представником позивача не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, як це передбачено діючим законодавством.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 24.03.2023 року було відстрочено сплату судового збору за подання даної позовної заяви.

На час ухвалення рішення ОСОБА_1 не було сплачено судовий збір, а тому суд вважає необхідним стягнути його рішенням суду.

Адвокат Галайчук Г.С. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом 01.11.2022 року та нею було заявлено 4 позовні вимоги немайнового характеру, тому враховуючи вимоги Закону України «Про судовий збір», за подання даного позову до суду, позивачу належало сплатити 3969,60 грн. судового збору (992,40 грн.*4=3969,60 грн.).

Таким чином, вказана сума підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь держави.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 352, 354 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 220, 321, 328, 334, 392, 526, 626, 638, 1302, 1304 ЦК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним спадкового договору та визнання права власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 3969,60 грн.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення виготовлено 24.01.2024 року.

Суддя М.Л. Пасечник