КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5405/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною Ніколаєнко Олени Миколаївни в інтересах акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 вересня 2023 року у складі судді Комаревцевої Л.В.,

у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом у якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість, яка складається з 37 998 грн 08 коп. заборгованості по кредиту та 3 261 грн 25 коп. заборгованості по відсотках, а також судові витрати.

Вимоги обґрунтовано тим, що з метою отримання банківських послуг, ОСОБА_1 06.02.2015 підписав заяву, в якій підтвердив свою згоду, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

При укладенні договору сторони керуватися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Свої зобов`язання за договором позивач виконав в повному обсязі, відкрив кредитний рахунок, встановив початковий кредитний ліміт, видав відповідачу кредитну картку та надав можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту, що у подальшому був збільшений до 49 000 грн, що вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки.

Проте відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором, своєчасно не вносив платежі на виконання умов договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 17.07.2023 складається з заборгованості по кредиту, в сумі 37 998 грн 08 коп та 3 261 грн. 25 коп - заборгованості по відсотках за користування кредитом.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 18 вересня 2023 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилається порушення норм процесуального права на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути судові витрати.

Вказано, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву. Кредит був отриманий у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який згодом було збільшено й активно користувався кредитними коштами, що підтверджується випискою по картковому рахунку та розрахунком заборгованості.

Крім того зазначено, що для прийняття обґрунтованого рішення, суду необхідно враховувати практику Верховного Суду, зокрема у постановах від 11.09.2019 по справі № 153/1334/16, від 16.09.2020 по справі № 200/5647/18, від 17.12.2020 по справі № 278/2177/15-ц,.

При цьому вказує, що суд не навів жодних підстав в існуванні у відповідача права на користування коштами без сплати відсотків (безоплатно).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що доводи на які посилається позивач є безпідставними та необґрунтованими, а районний суд надав об`єктивну оцінку обставинам справи з урахуванням інтересів обох сторін й прийняв законне рішення, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку б/н від 06.02.2015, якою підтвердив свою згоду на те, що підписанням цієї заяви відповідно до положень ст. 634 ЦК України він у повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», які розміщено на офіційному сайті в мережі Інтернет за адресою privatbank.ua, та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого він отримав шляхом самостійного роздрукування.

Обґрунтовуючи зміст вимог, позивач посилався на те, що він виконав свої зобов`язання за договором в повному обсязі, відкрив кредитний рахунок, встановив початковий кредитний ліміт, видав відповідачу кредитну картку та надав можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту.

На підтвердження вказаної обставини позивач надав: анкету-заяву б/н від 06.02.2015, розрахунок заборгованості, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, довідку про зміну умов кредитування, виписку по рахунку, довідку про видані кредитні картки (а.с. 5-83).

Відповідно до справи, відповідач свої зобов`язання за умовами договору порушив, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

У долученому до справи розрахунку банком зазначено, що станом на 17.07.2023 ОСОБА_1 має заборгованість по платежах, яка складається з заборгованості по кредиту, в сумі 37 998 грн. 08 коп. та 3261 грн 25 коп. - заборгованості по відсотках за користування кредитом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності у справі доказів того, що саме ті Умови та Правила надання банківських послуг, про які зазначено відповідачем у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 06.02.2015 було розміщено на офіційному сайті в мережі Інтернет за адресою privatbank.ua, в той час як роздруківка із сайту належним доказом бути не може. Окрім цього,договір не містить строку повернення кредиту, списання коштів відбувалося без згоди з позичальником, а розмір кредитного ліміту позивачем було збільшено в односторонньому порядку.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти(ч.1 ст.1048 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч.1 ст.638 ЦК України).

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач з метою отримання банківських послуг звернулася до АТ КБ «ПриватБанк», та заповнив і підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. У заяві зазначено, що він згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку до укладення договору і згоден з його умовами.

Підписана ОСОБА_1 анкета-заява містить докладну інформацію щодо особи позичальника, зокрема повну дату її народження, РНОКПП, дівоче прізвище матері, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номери телефонів (а.с. 19).

Як убачається із виписки по рахунку, доданого банком до позовної заяви, відповідач використовував кредитні кошти, здійснював платежі, оплачував послуги (а.с. 69-83).

Отже, наведені обставини підтверджують факт звернення відповідача до фінансової установи та отримання кредитних коштів, що свідчить про виникнення між сторонами прав і обов`язків, які ґрунтуються на кредитних правовідносинах, врегульованих параграфом 2 глави 71 ЦК України «Кредит» і спростовують висновки суду про недоведеність даних обставин.

З урахуванням викладеного, вимоги банку про стягнення фактично отриманих та використаних позичальником коштів, які не повернуті в добровільному порядку, є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Такі висновки узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, яка міститься у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до громадянина про стягнення боргу за кредитним договором від 18 лютого 2011 року, де Велика Палата, погодившись із судовими рішеннями про стягнення із боржника непогашеного тіла кредиту, зазначила, що хоча укладений між сторонами кредитний договір від 21.12.2013 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить розміру і строку повернення кредиту, однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, і необхідність їх захисту через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Між тим, районний суд зазначені висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду, належним чином не врахував й дійшов передчасного висновку про відсутність правових підстав до стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, в сумі 37 998 грн 08 коп.

Районний суд зазначив, що збільшення кредитного ліміту відбулося без згоди з позичальником, чим визнав порушення його прав, проте залишив поза увагою доводи позивача про вчинення ним таких дій у відповідності до договору, а також те, що відповідач фактично не заперечував проти збільшення кредитного ліміту й активно продовжував користуватися кредитними коштами, не вносячи платежі на їх повернення, про що свідчить зміст долученої до справи виписки по особовому рахунку (а.с. 69-83).

Визнаючи недоведеним факт утворення заборгованості по кредиту, суд не з`ясував суму кредитних коштів, фактично використаних відповідачем та яку суму було сплачено ним на їх повернення, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність у ОСОБА_1 боргових зобов`язань перед банком.

Окрім цього, районний суд, у відсутність зі сторони відповідача вимог зустрічного характеру, припустився порушень принципу диспозитивності цивільного судочинства, передбаченого ч.1 ст.13 ЦПК України, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на викладене, рішення районного суду в частині вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає скасуванню, а по справі в цій частині слід постановити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь банку 37 998 грн 08коп. відповідної заборгованості.

Разом з тим, колегія суддів погоджується із висновками суду про відмову у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 3 261 грн 25 коп., оскільки відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

При цьому, колегія суддів зазначає, що проценти за користування коштами можуть бути визначені, як за домовленістю сторін у договорі, так і встановлені законом (ст.1048 ЦК України). Підставами позову в даній справі банк зазначив стягнення саме процентів, визначених договором, що не знайшло свого підтвердження. Водночас вимог про стягнення процентів за користування коштами, встановлених законом, в анкеті-заяві позивачем не заявлялося.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Отже, подана по справі апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 36 785 грн 78 коп - скасуванню, з ухваленням по справі в цій частині нового судового рішення

У решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

На підставі вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в сумі 6 179 грн 91 коп.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 376, 381 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 вересня 2023 року в частині вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту скасувати.

Ухвалити у вказаній частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) заборгованість за тілом кредиту у сумі 37 998 грн 08 коп.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в сумі 6 179 грн 91 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: