КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/2434/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4511/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гижицької Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 01 серпня 2023 року у складі судді Диби О.В.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів та відшкодування 3% річних та інфляційних втрат,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 306 622 грн суми основного боргу, 4 158 грн суми 3% річних, 11 498 грн 28 коп. інфляційних нарахувань.

Позов обґрунтовано тим, що позивач що перерахувала на банківські рахунки відповідача власні грошові кошти, а саме: 03 червня 2020 року - 10 000 грн, 03 червня 2020 року - 7 100 грн, 03 червня 2020 року - 2 950 грн, 04 червня 2020 року - 5 000 грн, 19 червня 2023 року - 25 000 грн, 19 червня 2020 року - 5 580 грн, 20 червня 2020 року - 31 500 грн, 31 липня 2020 року - 45 000 грн, 31 липня 2020 року - 10 492 грн, 03 серпня 2020 року - 7 000 грн, 11 серпня 2020 року - 6 000 грн, 19 серпня 2020 року - 49 000 грн, 19 серпня 2020 року - 49 000 грн , 19 серпня 2020 року - 3 000 грн. В загальному розмірі було перераховано на рахунки відповідача грошові кошти в розмірі 306 622 грн. Позивач зазначає, що кошти були сплачені нею на користь ОСОБА_2 в рахунок оплати за товар, який позивачу наданий не був. У добровільному порядку відповідач коштів не повертає. З огляду на викладене, та посилаючись на ст. 1212 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача незаконно привласненні грошові кошти з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 01 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі. Покласти на відповідача усі судові витрати.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що у 2020 році під час перебування у м. Київ, позивачка відвідувала масажний кабінет, в якому працювала відповідач ОСОБА_2 та на надавала позиваці послуги масажу. Під час спілкування відповідачка неодноразова пропонувала позивачці придбати через неї споживчі промислові товари за цінами на 50% нижчими ніж у торгових мережах, зокрема: меблі, хутряні вироби, електротовари, побутову техніку, імпортну сантехніку, тощо. Крім того, ОСОБА_2 , запевнила позивача, що для отримання знижки на 50% від ціни товару, необхідно почекати декілька місяців з моменту перерахування грошових коштів. В період з червня по серпень 2020 року позивачем для придбання споживчих промислових товарів обіцяних відповідачкою, були перераховані грошові кошти на особисто її карткові рахунки у загальній сумі 306 622 грн.

Скаржник вказує, що після останнього отримання грошових коштів на свій банківський рахунок, ОСОБА_2 припинила зв`язки та стала переховуватися від позивача.

Вказано, що суд першої інстанції не врахував висновок Великої Плати Верховного суду по справі №161/17945/18 від 31 січня 2020 року, чим грубо порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Крім того, суд не надав належної правової оцінки неправдивим та безпідставним твердженням відповідача. Відповідач ОСОБА_2 не навела суду жодної належної правової підстави отримання грошей від позивача та не надала доказів укладання правочинів між сторонами або іншими особами, які на думку відповідача, користувались отриманими нею грошовими коштами. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом.

Скаржник, зазначає, що отримавши грошові кошти без достатньої правової підстави, у відповідача ОСОБА_2 на підставі приписів ст. 1212 ЦК України, виникло зобов`язання по поверненню позивачу вказаних коштів.

Окрім цього, суд не надав належної правової оцінки недобросовісній та суперечливій поведінці ОСОБА_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Письменна Н.В. в інтересах ОСОБА_2 посилаючись на безпідставність на недоведеність доводів апеляційної скарги просить рішення районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши адвоката Письменну Н.В. в інтересах ОСОБА_2 , яка просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає частковому задоволенню.

Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час якого останній судом повідомлявся в установленому законом порядку (а.с. 124 т.2) у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

З долучених до справи копій квитанцій, позивачка перерахувала на банківські рахунки відповідачки власні грошові в загальній сумі - 306 622 грн:

03.06.2020 на картковий рахунок № НОМЕР_1 - 1000 грн (а.с. 24 т.1),

03.06.2020 на картковий рахунок № НОМЕР_1 - 7 100 грн (а.с. 23 т.1),

03.06.2020 на картковий рахунок № НОМЕР_1 - 2 950 грн (а.с. 22 т.1),

04.06.2020 на картковий рахунок № НОМЕР_2 - 10 000 грн (а.с. 21 т.1),

08.06.2020 на картковий рахунок № НОМЕР_2 - 5 000 грн (а.с. 20 т.1),

19.06.2020 на картковий рахунок № НОМЕР_2 - 25 000 грн (а.с. 19 т.1),

19.06.2020 на картковий рахунок № НОМЕР_2 - 5 580 грн (а.с. 18 т.1),

20.06.2020 на картковий рахунок № НОМЕР_2 - 31 500 грн (а.с. 17 т.1),

31.07.2020 на картковий рахунок № НОМЕР_2 - 45 000 грн (а.с. 16 т.1),

31.07.2020 на картковий рахунок № НОМЕР_2 - 10 492 грн (а.с. 15 т.1),

03.08.2020 на картковий рахунок № НОМЕР_2 - 7 000 грн (а.с. 14 т.1),

11.08.2020 на картковий рахунок № НОМЕР_2 - 6 000 грн (а.с. 13 т.1),

19.08.2020 на картковий рахунок № НОМЕР_2 - 49 000 грн (а.с. 12 т.1),

19.08.2020 на картковий рахунок № НОМЕР_2 - 49 000 грн (а.с. 11 т.1),

19.08.2020 на картковий рахунок № НОМЕР_2 - 49 000 грн (а.с. 10 т.1),

19.08.2020 на картковий рахунок № НОМЕР_2 - 3 000 грн (а.с. 9 т.1).

З виписки по руху коштів за карткою № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_2 останній перераховано 295 572 грн за період з 03.06.2020 по 22.08.2020 (а.с. 139-140 т.1).

З виписки по картці № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_2 останній перераховано 11 050 грн за період з 03.06.2020 по 22.08.2020 (а.с. 145 т.1).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачка систематично та послідовно, починаючи з 03.06.2020 та по 19.08.2020, здійснивши 16 платежів, перераховувала кошти на рахунки відповідачки, знаючи, що між ними відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок), а тому поведінка позивачки є суперечливою, оскільки остання вільно і без помилки погодилася на безпідставне перерахування коштів і відповідно настання невигідних для себе наслідків.

Однак, з урахуванням обставин справи та правового висновку Верховного Суду, який міститься у постанові від 30 січня 2020 року у справі № 161/17945/18, апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно.

Отже, норми ст. 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

Зі справи убачається, що позивачка перерахувала відповідачці кошти на загальну суму 306 622 грн. без укладення будь-яких правочинів.

Визначення поняття "агентський договір" міститься у Господарському кодексі України.

Відповідно до ст. 297 ГК України за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов`язується надати послуги другій стороні (суб`єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб`єкта і за його рахунок. Агентський договір повинен визначати сферу, характер і порядок виконання комерційним агентом посередницьких послуг, права та обов`язки сторін, умови і розмір винагороди комерційному агентові, строк дії договору, санкції у разі порушення сторонами умов договору, інші необхідні умови, визначені сторонами. Договором повинна бути передбачена умова щодо території, в межах якої комерційний агент здійснює діяльність, визначену угодою сторін. У разі якщо територію дії агента в договорі не визначено, вважається, що агент діє в межах території України. Агентський договір укладається в письмовій формі. У договорі має бути визначено форму підтвердження повноважень (представництва) комерційного агента.

Отже, договір про надання агентських послуг повинен бути укладений у письмовій формі, а укладення такого договору в усній формі чинним законодавством не передбачено. Між сторонами у справі відсутні належним чином оформлені договірні відносини щодо надання агентських послуг, а, отже, кошти в розмірі 306 622 грнвідповідачка отримав від позивача без достатньої правової підстави.

Крім того, жодних доказів наявності усних домовленостей з позивачем, які, на думку відповідача, були підставою до перерахування спірних коштів, остання суду не надала.

Що стосується вимог позивачки про стягнення процентів за користування чужими коштами, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Постанова Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 містить наступний правовий висновок.

Так, відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Термін "користування чужими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин в силу частини другої статті 1054 ЦК та до відносин із комерційного кредиту в силу частини другої статті 1057 ЦК.

Сторони також мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). При цьому, відповідно до частини другої статті 628 ЦК до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Тому, зокрема, якщо одна сторона має сплатити іншій певну суму грошових коштів, але сторони досягли згоди про відстрочення сплати такої суми, то розмір процентів, що підлягає сплаті боржником за період, на який надана відстрочка,

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки законодавством встановлені наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, то підстави для застосування аналогії закону відсутні.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Зазначені правові висновки містяться в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2019 року у справі № 607/3956/14-ц, провадження № 61-31812св18.

З огляду на вказане відсутні підстави до задоволення позову в частині вимог про стягнення 4 158 грн суми - 3% річних та 11 498 грн 28 коп. інфляційних нарахувань.

Враховуючи зазначене, у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню через неправильне застосування норм матеріального права з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову й стягнення з на користь

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви та апеляційної скарги позивач сплатив судовий збір на загальну суму 8 056 грн 95 коп. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з відповідача пропорційно до задоволених вимог, а саме у розмірі 7 665 грн 55 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 01 серпня 2023 року скасувати.

Ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ) безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 306 622 грн суми основного боргу.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ) судові витрати пов`язані з розглядом справи 7 665 грн 55 коп.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: