Справа № 462/3198/15-ц
провадження 4-с/462/15/24
У Х В А Л А

06 лютого 2024 року, суддя Залізничного районного суду м. Львова Ліуш А.І., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лесько Н.М., за участі заінтересованої особи ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

заявник подав до суду скаргу дії державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лесько Н.М. Вимоги скарги мотивовано тим, що державний виконавець при закритті виконавчих проваджень постановами від 02 липня 2018 року та 06 березня 2017 року, не вказав в системі виконавчих проваджень суму стягнених та сплачених заявником грошових коштів. Крім того, державним виконавцем у вказаних постановах не вказано ідентифікаційний код особи, на користь якої проводилося стягнення. Вказані недоліки заявником було виявлено 01 лютого 2024 року, під час перегляду виконавчих проваджень. Відтак, просить суд: визнати неправомірною діяльність державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лесько Н.М., зобов`язати її внести зміни в системі виконавчих проваджень, вказавши повні реквізити особи на користь якої проводилися стягнення по виконавчих провадженнях: 50364862 та 50364818, а також зобов`язати державного виконавця вказати суми стягнених та сплачених скаржником повних сум грошових коштів по вказаних виконавчих провадженнях.

Дослідивши матеріали скарги, суд приходить до переконання, про необхідність повернення скарги без розгляду, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи

Скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (стаття 449 Цивільного процесуального кодексу України).

Зі змісту скарги та доданих до неї матеріалів вбачається, що постанови які є предметом оскарження, винесені 02 липня 2017 року та 06 березня 2017 року.

Крім того, суду було надано постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 21 березня 2021 року, згідно якої боржник ОСОБА_1 , неодноразово звертався на адресу відділу та Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, з метою виправлення технічних помилок, допущених при реєстрації виконавчого документу.

Обгрунтовуючи підставність звернення з вказаною заявою до суду, ОСОБА_1 , зазначає про те, що він дізнався про наявність постанов про закінчення виконавчого провадження, де він є боржником лише 01 лютого 2024 року, під час перегляду виконавчих проваджень.

При цьому заявником не надано суду належних та допустимих доказів підтвердження такого тривалого пропуску процесуального строку на звернення до суду зі скаргою. Обставини зазначені в заяві не знайшли свого підтвердження, а навпаки спростовуються наявними в матеріалах справи даними, що подані ОСОБА_1 , оскільки після закінчення виконавчого провадження, заявник неодноразово звертався на адресу відділу та Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що стверджується поданою ним постановою про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 21 березня 2021 року. Вказане на переконання суду безсумнівно стверджує про обізнаність заявника з наявністю оскаржуваних постанов.

Більше того, погашаючи заборгованість, заявник як ніхто інший, був обізнаним про процесуальні наслідки виконання ним зобов`язання закінчення виконавчого провадження. Відомостей про те, що заявник не ознайомився та не отримав копії оскаржуваних постанов з 2017 року по 2024 рік матеріали справи не містять.

Так, ЄСПЛ прописав, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (Справа «Рябих проти України, рішення від 24.07.2003 р. п.52).

Для поновлення строку звернення до суду заявнику потрібно довести наявність об`єктивних обставин, які свідчать про те, що заявник не знав та і не міг дізнатись про порушення своїх прав. Проте, доведення факту, що сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася своєчасно до суду за його захистом недостатньо для вирішення питання про поновлення строку звернення до суду.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 439/1493/15-ц (провадження № 61-7804св19) зроблено висновок щодо застосуванню ст. 449 ЦПК України. Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно із скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. При вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи.

При цьому поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

У постанові Великої палати Верховного суду по справі № 320/7888/16-ц від 03жовтня 2018 року вказано, що стосується дотримання процесуальних строків, то, слід вважати, що сторони повинні таких дотримуватись та пропуск таких, за загальним правилом, призводить до втрати права особою на вчинення певної процесуальної дії у даному випадку на подання скарги.

Боржник, як сторона виконавчого провадження, мав право та був зобов`язаний у розумні інтервали часу вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого йому виконавчого провадження та того, що ним було погашено заборгованість.

Враховуючи обізнаність скаржника про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримував він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження, суд вважає, причини пропуску строку для подання скарги не поважними. Враховуючи наведені обставини і норми закону, суд приходить до переконання, що заявником не виконано вимог ст. 449 ЦПК України.

Окрім того, слід зазначити, що заявник оскаржує дії, які тривають з 2017 року і ним не доведено поважних причин пропуску строку на звернення до суду зі скаргою. При цьому підстави пропуску, а саме не знання боржника про існування постанови державного виконавця, що є предметом оскарження, в контексті наведеного, суд вважає неповажними.

Таким чином, оскільки заявником пропущено процесуальний строк на звернення до суду зі скаргою, причини пропуску строку визнані судом неповажними, скаржник відповідно до вимог статті 126 Цивільного процесуального кодексу України втратив право на їх оскарження, а відтак суд повертає скаргу представника без розгляду.

Керуючись статтями 76, 81, 122, 123, 126, 127, 260-261, 447, 449 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лесько Н.М., за участі заінтересованої особи ОСОБА_2 ,- повернути заявнику без розгляду.

Ухвала суду набирає законної в порядку, визначеному ст. 261 ЦПК України. Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду.

Суддя: А.І. Ліуш