Справа № 372/5346/23 Провадження № 2/358/1/24
01 лютого 2024 року м. Богуслав
Богуславський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Тітова М.Б.,
секретаря судового засідання Зеленько О.Д.,
позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,
В С Т А Н О В И В:
26 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Обухівського районного суду Київської області з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 48 164 гривні 35 копійок, та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 073 гривні 60 копійок та витрати на послуги адвоката в розмірі 12 000 гривень 00 копійок.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_2 , уклавши з ним (позивачем) 12 липня 2023 року договір безпроцентної строкової позики та отримавши грошові кошти в розмірі 1 300 Доларів США на умовах повернення до 01 жовтня 2023 року, порушив свої договірні зобов`язання, та не повернув позивачу вказані кошти.
Посилаючись на положення ст.ст. 610, 625, 1046-1049 ЦК України позивач просить задовольнити його вимоги.
Ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області Висоцької Г.В. від 20 листопада 2023 року, матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, передано на розгляд до Богуславського районного суду Київської області за підсудністю.
01 січня 2024 року вказана справа надійшла до Богуславського районного суду Київської області, та цього ж дня автоматизованою системою документообігу суду згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дана справа розподілена для розгляду судді Тітову М.Б.
Ухвалою судді Богуславського районного суду Київської області Тітова М.Б. від 05 січня 2024 року справу було прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 01 лютого 2024 року на 10 годину 30 хвилин.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 про дату, час і місце судового засідання повідомлявся судом належним чином, про що є відомості в матеріалах справи, але в судове засідання 01 лютого 2024 року не з`явився і причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до положень ч. 7 ст. 128 ЦПК України, судову повістку відповідачу було надіслано за адресою його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку.
Згідно довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області № 1458 від 03.11.2023 вбачається, що місце проживання відповідача ОСОБА_2 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21).
Із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що адресована відповідачу повістка про виклик до суду вручена особисто ОСОБА_2 . Тобто відповідач, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце судового засідання згідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини неявки та у встановлений судом строк не надіслав відзив на позовну заяву.
Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
З розписки від 12 липня 2023 року вбачається, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_2 отримав в борг у ОСОБА_1 гроші в розмірі 1 300 доларів США готівкою, для особистих потреб, які зобов`язався повернути вчасно до 01 жовтня 2023 року (а.с. 9).
Станом на час розгляду справи в суді, відповідач боргові зобов`язання не виконав, чим порушив умови договору позики та повинен нести відповідальність за порушення грошового зобов`язання.
Вказані обставини справи встановлені за матеріалами справи.
Даючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.
Частиною першою та другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
На підтвердження укладеного позивачем з відповідачем договору позики та передачі йому грошових коштів представник позивача надав суду розписку від 12.07.2023 написану особисто відповідачем ОСОБА_2 .
Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який підтверджує укладення договору, визначає його умови, а також засвідчує отримання позичальником від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Так, в судовому засіданні встановлено, що 12 липня 2023 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав у позику від позивача грошові кошти в розмірі 1 300 доларів США готівкою, які зобов`язувався повернути в строк до 01 жовтня 2023 року.
Відповідач ОСОБА_2 не виконав зобов`язання за договором позики, не повернув у встановлений строк суму боргу, в зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики у розмірі 47 539, 18 грн., що еквівалентно 1 300 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 01.10.2023.
Частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Облікова ставка - 20% річних затверджена рішенням Правління Національного Банку України від 14 вересня 2023 року за № 323-рш № Про розмір облікової ставки».
Так, облікова ставка НБУ становила в період з 01 жовтня 2023 року по 25 жовтня 2023 року-20% річних.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
Отримавши копію ухвали Богуславського районного суду від 05.01.2024 про прийняття справи до свого провадження та призначення до судового розгляду справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, відповідач ОСОБА_2 беззаперечно знав про заявлену до нього вимогу повернення коштів.
При цьому, відповідач не подав відзив на позов, наданих позивачем розрахунків не спростував і своїх розрахунків не надав.
Як установлено судом, у встановлений договором позики строк ОСОБА_2 суму боргу не повернув.
Доказів на спростування зазначених позивачем обставин відповідачем суду не надано.
Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 стягнення заборгованості за договором позики.
Підсумовуючи вищенаведене, враховуючи встановлені обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі та необхідність стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів за договором позики від 12.07.2023 у розмірі 47 539, 18 грн. (грошові кошти, позичені за розпискою), 625 грн. 17 коп. процентів, обчислених на рівні облікової ставки НБУ.
Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч.1 ст. 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ст.ст.12,13,77,78,79,80,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 та користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 12.07.2023 у розмірі 48 164 гривні 35 копійок.
Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання як розподілити між сторонами судові витрати.
Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Щодо вимоги позивача про витрати понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та адвокатом Брагарем Артемом Андрійовичем 23.10.2023 укладено договір про надання правничої допомоги адвоката № 23/10 (а.с. 11-12).
Згідно Акту наданих послуг від 23.10.2023 до вказаного договору вартість наданих послуг склала 12 000,00 грн. (а.с. 14).
В матеріалах справи наявна квитанція № 25/23 від 25.10.2023 про сплату за надання правової допомоги по договору від 23.10.2023 в сумі 12 000,00 грн. (а.с. 15).
Таким чином, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 12 000,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення 1 073 гривні 60 копійок судового збору.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 133, 137, 141, 169, 206, 224, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-281, 354 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 23, 509 526, 545, 549, 551, 599, 610, 611, 612, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050, 1051, 1167 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем до Київського апеляційного суду в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду виготовлений 06 лютого 2024 року.
Головуючий: суддя М. Б. Тітов