КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №369/13433/22 Головуючий у 1 інстанції: Дубас Т.В.

Провадження №22-ц/824/637/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

13 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.,

при секретарі Дуб С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 липня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія Київська Буд» про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства ТОВ «Софія Київська Буд» про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Просила суд визнати недійсним Договір купівлі-продажу майнових прав № 312/1-168, укладений 08 лютого 2021 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Софія Київська Буд», застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину Договору купівлі-продажу майнових прав № 312/1-168, укладеного 08 лютого 2021 року між мною, ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Софія Київська Буд», стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія Київська Буд» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 673 350,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що 08 лютого 2021 року між нею та ТОВ «Софія Київська Буд» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 312/1-168, відповідно п. п. 2.1. якого Продавець продає, а Покупець придбає майнові права на Об`єкт нерухомості, детальна характеристика якого встановлена у Специфікації - Додаток №1, що є невід`ємною частиною даного Договору.

Згідно п. 1 Специфікації до Договору №312/1-168, об`єкт нерухомості - однокімнатна квартира загальною площею 41,31 кв.м., проектно житловою - 17,61 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 .

На виконання умов договору нею, як Покупцем сплачено ТОВ «Софія Київська Буд» за договором купівлі-продажу майнових прав №312/1-168 грошові кошти у розмірі - 673 350,00 грн.

ТОВ «Софія Київська Буд» за умовами п.2.11. зазначеного договору, здача Об`єкта будівництва в експлуатацію: IV квартал 2021 року, натомість ще в серпні 2021 року призупинив будівництво, має ряд судових спорів, у тому числі, про анулювання дозвільних документів та права забудови земельної ділянки, а тому, є всі підстави вважати, що продавець на момент укладення спірних Договорів не володів необхідним обсягом прав на розпорядження земельною ділянкою під забудовою та правом на проведення будівельних робіт.

При цьому, аналіз змісту спірного Договору купівлі-продажу майнових прав № 312/1-168, укладеного між сторонами, дає підстави дійти до висновку, що у Договорі положення пунктів 6.3, 6.4.,6.6. є несправедливими, оскільки встановлюють дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

Таким чином спірні Договори суперечать вимогам цивільного законодавства, а тому в силу приписів ст. 215 Цивільного кодексу України є підстави для визнання їх недійсними.

Як стало відомо із рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року у справі № 757/56995/20-ц ,та численних журналістських розслідувань, які опубліковані на офіційному веб-сайті УНН за посиланням https://www.unn.com.ua/uk/news/1915768-areshtovaniy-zhk-sofiya-kiyivska-zminivzabudovnika-i-znovu-zbiraye-groshi-z-investoriv-benefitsiari-skhemi-znayshlisya-u-radi під заголовком Арештований ЖК «Софія Київська» змінив забудовника і знову збирає гроші з інвесторів: бенефіціари схеми знайшлися у Раді - новини на УНН | 9 лютого 2021, 10:19 (unn.com.ua) - визнано недійсним договір про право забудови земельної ділянки (договір суперфіцію) № 11.06-2, укладений 11 червня 2016 року та визнано недійсним договір про передачу суперфіційного права, укладений 06 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Софія Буд Груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Софія Київська Буд», предметом якого є суперфіційне право на земельну ділянку з кадастровим номером :01:036:0122 і тд. і тп.

Тобто, скасовані дозвільні документи, на які Продавець посилався у п.2.2. оскаржуваного Договору як на підтвердження майнових права на об`єкт нерухомості.

Мова йде про Дозвіл на початок виконання будівельних робіт, зареєстрованого 09.12.2014 р. за №IV 84, Витяг з реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва № ІУ52-1 від 27.01.2021 та Договір про передачу суперфіційного права б/н від 06.01.2021 року.

Тобто, незважаючи на наявність рішення суду (зокрема, ухвала Печерського районного суду м.Києва від 26.01.2021р., у Єдиному реєстрі судових рішень за адресою https://reyestr.court.gov.ua/Review/94377430), яким арештовано землю ЖК «Софія Київська» та заборонено вводити нові будинки на цій території в експлуатацію - новостворена компанія ТОВ «Софія Київська Буд» (Відповідач) намагалась перекинути арештовані земельні ділянки комплексу, щоб продовжувати збирати кошти з інвесторів, демонструючи нібито "чисту" компанію та ведучи нечесну підприємницьку діяльність із використанням «підробленого дозволу» на початок виконання будівельних робіт та проводячи будівництва на земельній ділянці.

Оспорюваний Договір є несправедливим, порушує принцип добросовісності, містять дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін та завдають шкоди позивачці як споживачеві, оскільки взагалі не містить умов щодо відповідальності продавця за несвоєчасне введення будинку в експлуатацію та повернення внесеної на рахунок продавця грошової суми за будь-яких умов.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 липня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, 29 серпня 2023 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 липня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні неправильно визначив юридичну природу договору купівлі-продажу майнових прав, помилково зазначаючи, що такий договір за своєю юридичною природою є попереднім договором купівлі-продажу квартири та помилково застосовані ст.ст. 635, 657 ЦК України.

Як вбачається з положень договору купівлі-продажу майнових прав № 312/1-168 від 08.02.2021 року, продавець продає, а покупець придбає майнові права на Об`єкт нерухомості.

Однак, судом першої інстанції ще при відкритті провадження у справі, був зроблений помилковий висновок проте, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки договір купівлі-продажу майнових прав передбачає в подальшому набуття їх покупцем права власності на квартиру, а отже на такі правовідносини поширюється дія вказаного закону.

В подальшому, при розгляді даної справи, судом першої інстанції також була залишена ця суттєва обставина поза увагою, у зав`язку із чим спір по суті було вирішено неправильно.

Щодо розповсюдження ЗУ «Про захист прав споживачів» на правовідносини, що виникають між сторонами договору купівлі-продажу майнових прав, існує правовий висновок Верховного Суду, який зроблений у постанові від 07.10.2020 р. у справі №755/3509/18.

Окрім, неправильного визначення юридичної природи договору купівлі-продажу майнових прав від 08.02.2020р. та неправильним незастосуванні до правовідносин Закону Україні «Про захист прав споживачів», судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, а саме, судом не було встановлено, що означений договір є недійсним в силу як прямих норм ЗУ «Про захист прав споживачів», так і в силу ст.ст. 203,215 ЦК України, оскільки в суперечить вимогам законодавства.

Так, договір купівлі-продажу майнових прав №312/1-168 від 08.02.2020 р. є недійсним оскільки договір є несправедливим, порушує принцип добросовісності, містять дисбаланс Договірних прав та обов`язків сторін та завдають шкоди позивачці як споживачеві, оскільки взагалі не містить умов щодо відповідальності продавця за несвоєчасне введення будинку в експлуатацію та повернення внесеної на рахунок продавця грошової суми за будь-яких умов.

Відзиву подано не було.

У судовому засіданні адвокат Краснокутська Н.М. - представник ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час та місце розгляду справи по суті, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд прийшов до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 лютого 2021 року між позивачкою та ТОВ "Софія Київська Буд" було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 312/1-168, відповідно п. п. 2.1. якого Продавець продає, а Покупець придбає майнові права на Об`єкт нерухомості, детальна характеристика якого встановлена у Специфікації - Додаток №1, що є невід`ємною частиною даного Договору.

Згідно п. 1 Специфікації до Договору №312/1-168, об`єкт нерухомості - однокімнатна квартира загальною площею 41,31 кв.м., проектно житловою - 17,61 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 .

Пунктом 4 Специфікацій до вказаного Договору купівлі-продажу майнових прав № 312/1-168, зокрема, передбачено: зовнішні і внутрішні стіни будинку - із цегли, внутрішні цегляні стіни оштукатурені, крім стін санузлів, перегородки не оштукатуруються. Підлога (виконується стяжка підлоги під кінцеве покриття); Двері (встановлюються вхідні двері в квартиру); Вікна - металопластикові з двокамерними склопакетами), ручки до металопластикових вікон, підвікон, підвіконня, заглушки до підвіконь передаються без монтажу; система електропостачання (електропостачання в квартирах виконується до квартирного щитка); система водозабезпечення (подача води від лічильника холодної води, по вводу в квартиру без розведення до сантехнічної приладів); система теплозабезпечення (дахова котельна). Опалювальні прилади в квартирах - сталеві радіатори; датчик задимлення, якщо передбачено проектом; в квартирі передбачено встановлення електроплити, Продавець не забезпечує Покупця електроплитою.

Відповідно до п.3.1 договорі купівлі-продажу майнових прав № 312/1-168 продавець зобов`язаний передати покупцеві майнові права на об`єкти нерухомості, визначений в Додатку №1 до даного Договору.

Пунктом 4.5 зазначеного вище Договору, покупець зобов`язується у встановленому Договором порядку прийняти по Акту приймання-передачі від Продавця майнові права на Об`єкт нерухомості.

Згідно п 5.1. Договору, передача майнових прав на об`єкт нерухомості у власність Покупцю здійснюється після виконання ним своїх зобов`язань щодо сплати вартості майнових прав на Об`єкт нерухомості, передбаченої п 4.1. даного Договору, по Акту приймання-передачі майнових прав на Об`єкт нерухомості - Додаток №4, який підписується повноважними представниками Сторін, а відповідно до п. 5.2. Договору, Продавець зобов`язаний передати Покупцю майнові права на Об`єкт нерухомості у власність по Акту прийому-передачі майнових прав на Об`єкт нерухомості в день остаточного розрахунку Покупцем за даним Договором.

Відповідно до п. 2 Протоколу погодження договірної ціни за Договором купівлі-продажу майнових прав №312/1-168 та п. 4.1 Договору купівлі-продажу майнових прав №312/1-168, вартість майнових прав на об`єкт нерухомості становить 24 247,32 доларів США, які сплачуються на поточний банківський рахунок Продавця, або через касу ТОВ «СОФІЯ КИЇВСЬКА БУД», що підтверджується прибутковим касовим ордером, у національній валюті України в т.ч. ПДВ за курсом НБУ, що діє на день сплати.

На виконання вищезазначених умов договорів нею, як Покупцем сплачено ТОВ «Софія Київська Буд» за Договором купівлі-продажу майнових прав №312/1-168 грошові кошти у розмірі - 673 350,00 грн. (квитанції до прибуткового ордеру № 42 від 08.02.21 на суму 50 000,00 грн., №43 від 09.02.21 на суму 50 000,00 грн., №44 10.02.21 на суму 50 000,00 грн., №45 від 11.02.21 на суму 50 000,00, №46 від 12.02.2021р на суму 50 000,00 грн, №47 від 15.02.2021р на суму 50 000,00 грн., №48 від 16.02.2021р на суму 50 000,00 грн., №49 від 17.02.2021р на суму 50 000,00 грн., №50 від 18.02.21 на суму 50 000,00 грн., №51 від 19.02.21 на суму 50 000,00 грн., №52 від 22.02.21 на суму 50 000,00 грн., №53 від 23.02.21 на суму 50 000,00 грн., №54 від 24.02.21 на суму 50 000,00 грн., №55 від 25.02.21 на суму 23 350,00 грн.).

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що суть попереднього договору полягає у тому, що його сторони зобов`язуються у майбутньому укласти основний договір. При цьому попередній договір визначає умови, на яких сторони зобов`язуються у певний строк укласти основний договір, тобто, за попереднім договором виникає лише двостороннє зобов`язання сторін укласти основний договір у майбутньому, позаяк, укладенням попереднього договору лише обумовлюються наступні дії його сторін, а не відбувається фактичне вибуття із власності продавця предмету продажу, а покупець не набуває право власності, в тому числі майнових прав на це майно з укладенням попереднього договору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з положеннями частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Позивач вказує, що їй стало відомо із рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року у справі № 757/56995/20-ц, та численних журналістських розслідувань, що визнано недійсним договір про право забудови земельної ділянки (договір суперфіцію) № 11.06-2, укладений 11 червня 2016 року та визнано недійсним договір про передачу суперфіційного права, укладений 06 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Софія Буд Груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Софія Київська Буд», предметом якого є суперфіційне право на земельну ділянку з кадастровим номером :01:036:0122, тобто, що скасовані дозвільні документи, на які Продавець посилався у п.2.2. оскаржуваного Договору як на підтвердження майнових права на об`єкт нерухомості.

Зазначає про Дозвіл на початок виконання будівельних робіт, зареєстрованого 09.12.2014 р. за №IV 84, Витяг з реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва № ІУ52-1 від 27.01.2021 та Договір про передачу суперфіційного права б/н від 06.01.2021 року.

Проте, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, у провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа №757/56995/20-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Схід фінанс» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія буд груп», Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія Київська буд»,за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Якушевої Євгенії Анатоліївни, Державного реєстратораЧабанівської селищної ради Фастівського району Київської області Батіщевої Тетяни Вікторівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрполіскорм», Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», Державного реєстратора Рокитнянської районної державної адміністрації Лациби Марини Вікторівни, Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» з ринку Караченцева Артема Юрійовича.

Станом на дату розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 остаточного рішення по вище вказаній справі не ухвалено.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що дозвільні документи, на які Продавець посилався у п.2.2. оскаржуваного Договору як на підтвердження майнових права на об`єкт нерухомості скасовані, колегія суддів відхиляє за необґрунтованістю.

Пунктом 7.1. у договорі купівлі-продажу майнових прав № 312/1-168 від 08 лютого 2021 року вказано, що договір діє з дня його підписання та скріплення печаткою Продавця і до належного виконання Сторонами свої зобов`язань за цим договором.

Згідно зі статтями 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що «недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2020 року в справі № 177/1942/16-ц (провадження № 61-2276св19) вказано, що «наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним».

У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тому є безпідставним посилання ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 квітня 2021 року по справі № 757/56995/20-ц, скасоване постановою Київського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року, оскільки зазначених рішень не існувало на момент укладення договору.

За таких обставин є правильними висновки суду першої інстанції, що ОСОБА_1 не надала суду доказів на підтвердження недійсності договору купівлі-продажу майнових прав, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що «стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню».

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу і спростовані зібраними у справі доказами та не впливають на правильність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту виготовлення повної постанови.

Повний текст виготовлено 15 лютого 2024 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Л.П. Сушко

В.І. Олійник