провадження № 22-ц/824/9267/2024
головуючий у суді І інстанції Диба О.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Лащевської Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 січня 2024 року та на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 27 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, в якому, посилаючись на те, що 24 грудня 2019 року на засіданні Національної ради Всеукраїнської молодіжної громадської організації «Національна організація скаутів України» відповідачем ОСОБА_2 серед іншого було запропоновано розглянути питання щодо неетичної поведінки дорослих лідерів СО «Скіф» ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та винесення їм догани.

Як зазначав позивач, під час розгляду вказаного питання відповідачем ОСОБА_2 висловлювалися наступні твердження: «дій ОСОБА_11 таких як неодноразові звернення до структур ВМГО «НОСУ» та поза її межами, використання принизливих звернень та слів під час комунікацій з членами ВМГО «НОСУ», та відповідно до п.4.6 Статуту ВМГО «НОСУ» за невиконання п. «Вчасно сплачувати членські внески», п. «Дотримуватись скаутського закону» (п.1,4,5,10), що призвели до неодноразового погіршення іміджу ВМГО «НОСУ» та приниження людської гідності».

Наведена інформація поширена відповідачами, як членами Національної ради Всеукраїнської молодіжної громадської організації «Національна організація скаутів України» та, на думку позивача, продовжує поширюватися надалі, оскільки з протоколом засідання ради може ознайомитися будь - який член організації в будь-який час.

Згідно пояснень позивача, поширена відповідачами інформація не має за собою жодного підґрунтя, не підтверджена жодними доказами, твердження є упередженими, суб`єктивними, недостовірними та такими, що принижують і ганьблять честь, гідність та ділову репутацію позивача.

На підставі викладеного позивач просив визнати вищенаведену інформацію, поширену відповідачами, недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію позивача, зобов`язати відповідачів на наступному засіданні ради з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом усного повідомлення наступного змісту: «Наступна інформація щодо ОСОБА_1 поширена 24 грудня 2019 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на засіданні Національної ради Всеукраїнської молодіжної громадської організації «Національна організація скаутів України», а саме: «дій ОСОБА_11 таких як неодноразові звернення до структур ВМГО «НОСУ» та поза її межами, використання принизливих звернень та слів під час комунікацій з членами ВМГО «НОСУ», та відповідно до п.4.6 Статуту ВМГО «НОСУ» за невиконання п. «Вчасно сплачувати членські внески», п. «Дотримуватись скаутського закону» (п.1,4,5,10), що призвели до неодноразового погіршення іміджу ВМГО «НОСУ» та приниження людської гідності» не відповідає дійсності», а також стягнути з відповідачів моральну шкоду у розмірі 700 000 грн.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 29 січня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди - залишено без задоволення.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 27 лютого 2024 року заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди - залишено без задоволення.

Не погоджуючись із указаним рішенням та ухвалою представник ОСОБА_1 - ОСОБА_12 звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Також просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про залишення без задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що позивачем у позові, долучених до нього документах та представником позивача під час розгляду справи в суді першої інстанції доведено сукупність усіх обставин юридичного складу порушення вчиненого відповідачами, а саме: факт поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б однієї особи у будь-який спосіб; поширена інформація стосується позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; поширена інформація, порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Вважає, що суд першої інстанції не здійснив оцінку обґрунтованості доводів позивача, при цьому з посиланням на докази (в т.ч. ті, які відхилені судом, та мотиви їх відхилення), забезпечивши рівність учасників та принцип змагальності.

Також не погоджується із ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 27 лютого 2024 року про залишення без задоволення заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення.

Вказує, що ОСОБА_13 , зокрема у позовній заяві просив судові витрати стягнути з відповідачів на його користь. При цьому, ОСОБА_13 на виконання вимог п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України повідомив, що понесені позивачем судові витрати становлять сплачену суму судового збору, також що позивач планує понести витрати на професійну правничу допомогу та подати їх в подальшому на відшкодування відповідачами.

Зазначає, що на підтвердження понесених витрат представником позивача надано суду копію рахунку №01 від 7 червня 2023 року на оплату за проведення експертизи, копію квитанції №0B3K-53HA-EC2P-T5TH від 21 червня 2023 року про оплату за проведення експертизи; копію угоди №04/01 про надання правової допомоги від 4 липня 2020 року; копію додаткової угоди від 29 січня 2024 року; звіт про надання правничої допомоги від 29 січня 2024 року; копію рахунку №14/01 від 14 травня 2021 року; копію квитанції про оплату авансу гонорару від 14 травня 2021 року; копію рахунку №29/01 від 29 січня 2024 року; копію квитанції про оплату гонорару від 29 січня 2024 року; копію ордерів про надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_14 адвокатами Сторожук О.С. та Сторожук С.С. ; копії свідоцтв про право на заняття адвокатською діяльністю Сторожук О.С. та Сторожук С.С .

Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Сторожук С.С. просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Також просив стягнути витрати на правничу допомогу понесені позивачем у суді першої інстанції.

Інші сторони в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи шляхом розписки, телефонограми та судових повісток направлених на поштову адресу (а.с. 81-90, Т.3). Клопотань про відкладення розгляду справи до Київського апеляційного суду не надходило.

15 серпня 2024 року та 20 серпня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли клопотання від відповідачів ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про розгляд справи за їх відсутності.

Враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи, які не з`явилися у судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що поширена інформація наступного змісту: «дій ОСОБА_11 таких як неодноразові звернення до структур ВМГО «НОСУ» та поза її межами, використання принизливих звернень та слів під час комунікацій з членами ВМГО «НОСУ», та відповідно до п.4.6 Статуту ВМГО «НОСУ» за невиконання п. «Вчасно сплачувати членські внески», п. «Дотримуватись скаутського закону» (п.1,4,5,10), що призвели до неодноразового погіршення іміджу ВМГО «НОСУ» та приниження людської гідності», є оціночними судженнями, зробленими на підставі виконання рішення Ревізійної комісії Організації.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У статті 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Водночас, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб.

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Право на захист честі, гідності та ділової репутації є частиною права на повагу до приватного життя, а підстави захисту такого права виникають, як правило, на стику взаємодії права (свободи) на вираження (думки) та права на повагу до приватного життя.

Верховний Суд у своїх постановах наголошував на важливості права кожної людини на приватність і права на свободу вираження поглядів як основи демократичного суспільства. Ці права не є абсолютними і не мають ієрархічного характеру, оскільки мають однакову цінність.

Згідно зі статтею 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні брати до уваги, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б однієї особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

При цьому, у порядку цивільного судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, для яких законом установлено інший порядок оскарження (див. постанова ВС від 03 квітня 2019 року у справі № 757/4403/16-ц).

Під час розгляду цієї справи встановлено, що на засіданні Ревізійної комісії Національної Ради Всеукраїнської молодіжної громадської організації «Національна організація скаутів України» від 15 грудня 2019 року заслухано ОСОБА_16 з інформацією про звернення ОСОБА_9 до оргкомітету Європейського джемборі та дискредитацію ВМГО «НОСУ» шляхом висловлювання припущень та недовіри діям міжнародного комісара та Голови Національної Ради, та пропозицією у зв`язку з цим винести йому догану або виключити з лав НОСУ за систематичне порушення міжнародних організацій та відповідно до ст.4.7 Статуту ВМГО «НОСУ» (а.с.34). Рішенням Ревізійної комісії запропоновано, зокрема, Національній Раді розглянути питання щодо винесення догани ОСОБА_17 , вивчити питання щодо сплати членських внесків ОСОБА_18 згідно діючого «Положення ВМГО «НОСУ» про членські внески та надати пропозиції Національній Раді.

При цьому, на Засіданні Національної Ради Всеукраїнської молодіжної громадської організації «Національна організація скаутів України», яке відбулося 24 грудня 2019 року та було закріплено протоколом №10, було поставлено на обговорення питання про розгляд неетичної поведінки дорослих лідерів СО «Скіф» ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та винесення їм догани, при цьому заслухали ОСОБА_19 , який стверджував «Щодо питання дій ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , таких як неодноразові звернення до структур ВМГО «НОСУ» та поза її межами, використання принизливих звернень та слів під час комунікації з членами ВМГО «НОСУ», та відповідно до п.4.6 Статуту ВМГО «НОСУ» за невиконання п. «Вчасно сплачувати членські внески», п. «Дотримуватись скаутського закону» (п.1,4,5,10), що призвели до неодноразового погіршення іміджу ВМГО «НОСУ» та приниження людської гідності», внаслідок чого членами Національної Ради прийнято рішення про винесення догани ОСОБА_17 та ОСОБА_20 та доручено ОСОБА_21 та ОСОБА_22 донести рішення Національної Ради до них (а.с.30-31).

Так, згідно п.4.6 Статуту ВМГО «НОСУ» члени організації зобов`язані: дотримуватися Скаутської обіцянки та Скаутського Закону, виконувати рішення керівних органів Організації в межах наданих ними повноважень, вчасно сплачувати членські внески (а.с.37), що також узгоджується з пунктами Положення про членство осіб віком від 18 років, затвердженого 12 серпня 2013 року Рішенням Національної Ради ВМГО «НОСУ».

У відповідності до п.4.9 Статуту членство в організації може бути припинено добровільно, на підставі заяви члена організації до відповідного органу організації, або за рішенням відповідного відокремленого підрозділу або керівних органів організації у разі невиконання членом організації обов`язків передбачених п.4.6 цього Статуту, або несплати членських внесків протягом більше ніж шести місяців (т.1, а.с.37,зворот), що також узгоджується з пунктами Положення про членство осіб віком від 18 років, затвердженого 12 серпня 2013 року Рішенням Національної Ради ВМГО «НОСУ».

При зверненні до суду із позовною заявою сторона позивача стверджувала, що саме відповідачі - фізичні особи поширили інформацію відносно позивача, та на підтвердження зазначених обставин, надали усі наявні у нього докази.

Також сторона позивача вказувала, що інформація була поширена відповідачами невизначеному колу осіб, оскільки будь який член ВМГО «НОСУ» має можливість ознайомитися із рішенням засідання Національної Ради, яке викладено у протоколі №10 від 24 грудня 2019 року.

В той же час, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 398/4136/15-ц, є необґрунтованими, оскільки висновки у зазначеній справі та у справі, яка переглядається, а також встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Так у справі № 398/4136/15-ц судами встановлено, що відповідач виготовив та розповсюдив книгу, у якій міститься конкретна інформація про вчинення позивачем злочину і порушення ним законодавства, які не доведені, а тому така інформація є недостовірною.

У справі, яка є предметом апеляційного перегляду, встановлено, що поширена про позивача інформація є результатом обговорення на засіданні Ревізійної комісії питань щодо неетичної поведінки члена ВМГО «НОСУ», порушення зобов`язань щодо сплати членських внесків та вирішення питання щодо внесення пропозицій на розгляд засідання Національної Ради стосовно застосування наслідків таких порушень, які віднесені до компетенції цього органу.

Судом першої інстанції було правильно встановлено те, що питання, які стосуються особи позивача, було винесено на розгляд засідання Національної Ради на виконання рішення Ревізійної комісії від 15 грудня 2019 року.

Отже фактично, оспорювана позивачем інформація була зафіксована відповідним протоколом засідання Національної Ради, яка діє як керівний орган на термін між З`їздами, а контролюючим органом Організації є Ревізійна комісія.

Пунктом 4.8 Статуту визначено, що Члени Організації старші 18 років, мають право виносити будь які питання на розгляд керівних органів Організації, апелювати до керівних органів Організації, брати участь у заходах Організації.

Пунктом 11.1 Статуту передбачено, що скарги на рішення (дії або бездіяльність) керівних органів, пов`язаних із набуттям та припиненням членства, правами та обов`язками членів Організації, розглядаються З`їздом Організації. Скарга має бути подана не пізніше двох місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про оскаржувані рішення чи обставини.

Рішення (дії, бездіяльність) Національної Ради можуть бути оскаржені на черговому або позачерговому З`їзді Організації.

Суд першої інстанції правильно вказав на те, що наявні в матеріалах справи докази та висловлена стороною позивача правова позиція свідчить про те, що позивач не погоджується із ухваленим Національною Радою рішенням про оголошення йому догани та мотивами, які передували ухваленню такого рішення, що передбачає право позивача як члена Організації на оскарження такого рішення.

Таким чином, є правильним висновок суду про те, що стороною позивача не доведено, що негативні на його думку твердження, викладені в протоколі №10 Засідання Національної Ради Всеукраїнської молодіжної громадської організації «Національна організація скаутів України» від 24 грудня 2019 року, є недостовірними та були поширені відповідачами, як фізичними особами, оскільки вони діяли саме як члени Національної ради Всеукраїнської молодіжної громадської організації «Національна організація скаутів України».

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про недоведеність порушення відповідачами особистих немайнових прав позивача стосовно поширення про нього недостовірної інформації.

З урахуванням наведеного відсутні підстави для визнання належним та допустимим доказом у цій справі висновків проведеної судової психологічної експертизи ОСОБА_1 , наданих експертом-психологом ОСОБА_23 у висновку №20/07/23-САС від 20 липня 2023 року, оскільки сам факт спричинення ОСОБА_1 моральних страждань внаслідок поширення оспорюваної інформації 24 грудня 2019 року на засіданні Національної Ради ВМГО «НОСУ», яку експерт-психолог оцінив у грошовому еквіваленті 1 050 000 грн, не може бути самостійною підставою для покладення на відповідачів відповідальності з відшкодування такої шкоди.

Обов`язковою підставою для покладення відповідальності для відшкодування шкоди є встановлення, окрім понесення позивачем шкоди, обставин, що така шкода завдана саме неправомірними діями відповідачів, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку.

Не можна також взяти до уваги висновок експерта-психолога про те, що ОСОБА_1 дійсно були спричинені моральні страждання внаслідок поширення недостовірної інформації 24 грудня 2019 року на засіданні Національної Ради ВМГО «НОСУ», оскільки у матеріалах справи відсутня інформація про оскарження позивачем рішення відповідного органу.

Відповідно до ч. 2 ст. 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

У даній справі саме до компетенції суду віднесено питання права, а саме щодо наявності підстав для визнання спірної інформації, поширеної 24 грудня 2019 року на засіданні Національної Ради ВМГО «НОСУ», недостовірною.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції висновків щодо застосування норм матеріального й процесуального права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 761/29315/16-ц (провадження № 61-23368св18) є також необґрунтованими, а висновки суду першої інстанції не суперечать зазначеним висновкам Верховного Суду.

Позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вищевказаних вимог, у задоволенні яких судом вірно відмовлено, а тому правильними є висновки суду першої інстанції і про те, що вимога про відшкодування моральної шкоди також не підлягає задоволенню.

Аргументи апеляційної скарги в частині скасування ухвали суду про залишення заяви про ухвалення додаткового рішення без задоволення колегія суддів не приймає до уваги, оскільки за наслідками розгляду апеляційної скарги позивачу було відмовлено у задоволенні позову, а тому витрати на правничу допомогу стягненню не підлягають.

Колегія апеляційного суду також не встановила порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення, а усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із висновками суду.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. 268, 374, 375, 379, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 січня 2024 року та ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 27 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба