Головуючий у суді першої інстанції: Заставенко М.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року Київським апеляційним судом в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката Лаєнка Павла Петровича, який діє від імені та в інтересах Акціонерного товариства «Укрсиббанк», на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 квітня 2024 року, ухвалене у складі судді Заставенко М.О., у справі № 753/21434/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання зобов`язань, іпотеки та договорів припиненими, зняття заборони відчуження нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Укрсиббанк» про визнання зобов`язань, іпотеки та договорів припиненими, зняття заборони відчуження нерухомого майна. Зазначив, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 02 червня 2015 року у справі № 2-74/11 було відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ «Укрсиббанк» про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором № 0 від 22 грудня 2006 року. Відмова в задоволенні позову АТ «Укрсиббанк» мотивована тим, що він фактично коштів від банку не отримував. Відтак, у нього відсутні зобов`язання за кредитним договором № 0 від 22 грудня 2006 року. Також факт неотримання ним коштів за вказаним кредитним договором підтверджено рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31 липня 2014 року у справі № 755/30430/13-ц. Судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог АТ «Укрсиббанк» про стягнення з нього заборгованості свідчить про припинення первісного зобов`язання, що відповідно є підставою і для припинення іпотеки, як похідного зобов`язання. Чинне законодавство не містить інших засобів вирішення ситуації, яка склалася, крім припинення зобов`язання через неможливість виконання, у зв`язку з обставинами, за яку жодна із сторін не відповідає. 22 серпня 2023 року він направив АТ «Укрсиббанк» лист на адресу банку з проханням припинити обтяження речових прав на нерухоме майно, та зняти заборону відчуження нерухомого майна. Однак відповіді на вказаний лист від банку він не отримав.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив: визнати припиненим кредитний договір № 0 від 22 грудня 2006 року, укладений між ним та відповідачем; визнати припиненим іпотечний договір № 40512 від 22 грудня 2006 року, укладений між ним та відповідачем; припинити обтяження речових прав на нерухоме майно, а саме зняти заборону відчуження нерухомого майна, а саме квартири загальною площею 86,50 кв.м., житловою площею 54,20 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке передано в іпотеку за договором іпотеки № 40512 від 22 грудня 2006 року.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано припиненими зобов`язання ОСОБА_1 по Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 грудня 2006 року, укладеному з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк».

Визнано припиненою іпотеку об`єкта нерухомого майна - чотирьохкімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 , що виникла на підставі договору іпотеки № 40512, укладеного 22 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С. за реєстровим номером № 5971.

Знято заборону відчуження нерухомого майна - квартири за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обтяження 4275673, підстава обтяження - Іпотечний договір, 5971, 22 грудня 2006 року, ПН Кравченко І.С. , заборона № 5972).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, адвокат Лаєнко П.П., який діє від імені та в інтересах АТ «Укрсиббанк», подав апеляційну скаргу. Просив скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для припинення зобов`язань за договором кредиту та договором іпотеки, та безпідставно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1. Зазначає, що цілою низкою судових рішень у справах за №№ 2-1932/1, 2-2052/10, 2-126/1, 2-74/11, які розглядалися Дніпровським та Дарницьким районними судами м. Києва установлено, що ОСОБА_1 підписував договір про надання споживчого кредиту № 0 від 22 грудня 2006 року, який був укладений з АТ «Укрсиббанк», як і договір іпотеки, і АТ «Укрсиббанк» в порядку виконання договору перерахувало кредитні кошти на рахунок отримувача, що був указаний у договорі, виконавши свої зобов`язання. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 листопада 2013 року в справі №2-74/11, яке було частково скасоване Апеляційним судом м. Києва, було стягнуто на користь банку заборгованість за кредитним договором з поручителя ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Заперечує проти доводів представника відповідача, вважає їх необґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні ОСОБА_5 , яка діє в інтересах АТ «Укрсиббанк», апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити з наведених у ній підстав.

ОСОБА_1 та його представник адвокат Луб'янецький В.І. проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 22 грудня 2006 року між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є АТ «Укрсиббанк», та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, за яким банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит в сумі 139 000,00 доларів США, зі сплатою 11,80 % річних, з кінцевим терміном повернення не пізніше 22грудня 2016 року.

Пунктом 1.5. кредитного договору передбачено, що кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 у банку для подальшого його використання за цільовим призначенням.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань 22 грудня 2006 року між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №40512, відповідно до якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_2 .

Сторони цього договору погодили, що іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань іпотекодавця в тому числі за кредитним договором № 0 від 22 грудня 2006 року.

При нотаріальному посвідченні договору іпотеки було здійснено її державну реєстрацію та в подальшому відомості про іпотеку та про обтяження предмета іпотеки були внесені до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Відповідно до платіжного доручення № 17423 від 22.12.2006 АКІБ «Укрсиббанк» було перераховано 139 000,00 доларів США на рахунок № НОМЕР_1 , вказаний в кредитному договорі.

Також судом встановлено, що у жовтні 2007 року начальник КРД АКІБ «Укрсиббанк» звернувся до Управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУ МВС України в м. Києві із заявою про порушення кримінальної справи, оскільки перевіркою було встановлено, що працівники банку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 грошові кошти, які були видані у кредит ОСОБА_1, видали ОСОБА_8 .

Відносно ОСОБА_9 було порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених ст. 190 КК України, відносно ОСОБА_6 кримінальну справу було порушено за ознаками злочину, передбаченого ч.ч. 1,3 ст. 35 ч.4 ст. 190 КК України.

22 лютого 2011 року постановою слідчого Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві Сафаріані М.А. було оголошено в розшук, досудове слідство у справі було зупинено.

Постановою від 04 червня 2009 року ОСОБА_1 було визнано цивільним позивачем у кримінальній справі.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 липня 2012 року кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 367 КК України закрито, звільнено останнього від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності.

Між сторонами в провадженні різних судів було багато спорів, що випливають з укладеного кредитного договору. В рамках розгляду таких спорів судами призначалися експертизи.

Згідно висновку №4098/10-11 судово-почеркознавчої експертизи від 18.08.2010 року (а.с.169-185 том 1) «підписи від імені ОСОБА_1 в графі «Позичальник» в договорі про надання споживчого кредиту №0 від 22.12.2006 з графіком погашення кредиту, а також в графі «Позичальник» в договорі іпотеки від 22.12.2006 року виконав ОСОБА_1», крім того, «підписи від імені ОСОБА_1 в графах «Зразок підпису власника рахунку» в двох картках із зразками підписів від 21.12.2006 року; в графі «Підпис отримувача» в заяві на видачу готівки №14 від 22.12.2006 року; в графі «Підпис отримувача» в заяві на видачу готівки №3 від 25.12.2006 року; в графі «(підпис власника рахунку)» в заяві про відкриття поточного рахунку НОМЕР_2 у доларах від 21.12.2006 року; в графі «(підпис власника рахунку)» в заяві про відкриття поточного рахунку НОМЕР_2 у гривнях від 21.12.2006 року - виконано виконавцем з навмисною зміною ознак власного підписного почерку». Висновком № 2996/10-11 повторної комісійної судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами кримінальної справи від 26.08.2010 також підтверджено, що підписи від імені ОСОБА_1 в графі «Позичальник» в договорі про надання споживчого кредиту №0 від 22.12.2006 виконав ОСОБА_1 (а.с. 198-209 том 1).

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 4098/10-11 за матеріалами цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до АКІБ «УКРСИББАНК» про зарахування банком на рахунок позивач належних йому коштів, від 18.08.2010 встановлено, що підписи від імені ОСОБА_10 в графі «підпис власника рахунку» в заяві про відкриття поточного рахунку НОМЕР_2 гривнях від 21.12.2006 в двох примірниках, наданих на дослідження у вигляд електрофотокопій; в графах «Клієнт» на кожній сторінці договору № 21039 банківського рахунку від 21.12.2006, наданому на дослідження у вигляді електрофотокопії; в графі «Клієнт» Додатку до договору №№ 210399 банківського рахунку від 21.12.2006, наданому на дослідження у вигляді електрофотокопії виконав не Моксені Н.Ф.Х. Згідно висновку № 2996/10-11 повторної комісійної судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами кримінальної справи, складеного експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз 26.08.2010, підписи від імені ОСОБА_1 в графі «Клієнт - Моксені ОСОБА_11 » на кожній сторінці договору № 210399 банківського рахунку від 21.12.2006 на 5-ти аркушах: додатком № 1 до нього на 1 аркуші та в графі «підпис власника рахунку..» в двох примірниках заяви про відкриття поточного рахунку від 21.12.2006 року - виконав не ОСОБА_1.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2008 року, було відмовлено в позові ОСОБА_1 до АКІБ «Укрсиббанк» про стягнення з банку на його користь коштів.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року задоволено позов ОСОБА_1 до АТ «Укрсиббанк» про визнання недійсним договору банківського рахунку та заяви про відкриття банківського рахунку. Визнано недійсними договір банківського рахунку №210399 від 21.12.2006, укладений між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 та заяву від 21.12.2006 про відкриття поточного рахунку № НОМЕР_3 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 листопада 2013 року задоволено позовні вимоги АТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 22 грудня 2006 року та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 2 036 898,48 грн. заборгованість за кредитним договором. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Укрсиббанк» про зобов`язання виконати умови кредитного договору, шляхом укладення договору про відкриття поточного рахунку та перерахування на нього коштів, передбачених кредитним договором відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 02 червня 2015 року за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 листопада 2013 року в задоволенні позовних вимог АТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_1 2 036 898,48 грн. відмовлено. В решті рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 листопада 2013 року залишено без змін.

17 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся із листом до АТ «Укрсиббанк» щодо зняття заборони на відчуження нерухомого майна, посилаючись на те, що судовими рішення встановлено, що кошти за кредитним договором він не отримував.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1; визнав припиненими зобов`язання ОСОБА_1 по Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 грудня 2006 року, укладеному з АКІБ «УкрСиббанк»; визнав припиненою іпотеку об`єкта нерухомого майна - чотирьохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що виникла на підставі договору іпотеки № 40512, укладеного 22 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С. за реєстровим номером № 5971; та зняв заборону відчуження нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обтяження 4275673, підстава обтяження - Іпотечний договір, 5971, 22 грудня 2006 року, ПН Кравченко І.С. , заборона № 5972).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що не зважаючи на те, що банком виконано умови кредитного договору в повному обсязі, ОСОБА_1 кредитні кошти не отримував, договір № 210399 банківського рахунку від 21 грудня 2006 року містить підпис іншої особи, а позивач був визнаний потерпілим та цивільним позивачем у кримінальній справі.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 статті 16 ЦК України визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів, серед яких є припинення правовідношення.

Як випливає з назви, такий спосіб захисту застосовується в разі попереднього виникнення правовідношення і в процесі його існування, що відповідає змісту припинення дії договору або його окремих положень, наслідки чого застосовуються з часу набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договору.

За загальними правилами, встановленими нормами статей 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч. 2 ст. 598 ЦК України).

Відповідно до ст. 607 ЦК України, зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Передбачені цивільним законодавством забезпечувальні заходи виконання зобов`язання завжди виникають у зв`язку з основним зобов`язанням і, як правило, мають залежний від основного зобов`язання характер, тобто їх дійсність залежить від дійсності основного правочину.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є застава, в силу якої кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (ст. 572 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про заставу»).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється, зокрема, у разі припинення основного зобов`язання. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Аналіз наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що іпотека як різновид застави є додатковим (акцесорним) способом забезпечення виконання зобов`язань, а тому правочин щодо її встановлення має юридичне значення тільки тоді, коли має юридичну силу основне зобов`язання.

Заявляючи позовні вимоги, ОСОБА_1 у даній справі посилався на припинення зобов`язань перед банком за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 грудня 2006 року, укладеним з АКІБ «УкрСиббанк» та припинення іпотеки, з підстав, визначених у ст. 607 ЦК України, якою передбачено, що зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 підписав з АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є АТ «Укрсиббанк», договір про надання споживчого кредиту №0 від 22 грудня 2006 року, відповідно до якого банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит в сумі 139 000,00 доларів США.

Проте, вказані кошти ОСОБА_1 так і не отримав, АТ «Укрсиббанк» було встановлено, що працівниками банку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 грошові кошти, які мали бути видані у кредит ОСОБА_1, фактично було видані іншій особі - ОСОБА_8 .

Вказані обставини також установлені і судовими рішеннями.

АТ «Укрсиббанк» зверталося до суду із позовом про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 грудня 2006 року.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 02 червня 2015 року в задоволенні позовних вимог АТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 відмовлено. При цьому суд виходив з того, що, оскільки ОСОБА_1 не отримав кредит за вказаним договором, у нього відсутнє зобов`язання щодо його повернення.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про припинення зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 грудня 2006 року, припинення іпотеки та зняття заборони відчуження нерухомого майна.

Доводи апеляційної скарги зводяться до аналізу судових рішень, ухвалених в справах за участі АТ «Укрсиббанк» і ОСОБА_1. Проте, такі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення спору. Судовими рішеннями, на які посилалося АТ «Укрсиббанк», навпаки підтверджено відсутність у позивача зобов`язань щодо повернення кредиту, який він не отримував.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Судом було надано належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи апеляційної скарги по суті зводяться до необхідності здійснити їх переоцінку.

Таким чином, апеляційна скарга представника АТ «Укрсиббанк» підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Лаєнка Павла Петровича, який діє від імені та в інтересах Акціонерного товариства «Укрсиббанк», залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 09 вересня 2024 року.

Суддя-доповідач

Судді