КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 29 квітня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення способу та порядку виконання судового рішення, заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кухарський Олександр Миколайович,

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення способу та порядку виконання судового рішення, обґрунтовуючи її тим, що постановою Київського апеляційного суду від 20 липня 2022 року у справі № 761/14537/15-ц апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в інтересах ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» залишено без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2021 року - без змін та стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_2 2 400,00 грн відшкодування витрат на професійну правову допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

25 серпня 2022 року Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на примусове виконання вказаного судового рішення у цивільній справі № 761/14537/15-ц , а 30 серпня 2022 року за цим виконавчим листом відкрито відповідне виконавче провадження № НОМЕР_1, яке перебуває на виконанні у Шевченківському РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ).

22 грудня 2022 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 1067, яким в уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відкликано повноваження ліквідатора, а ліквідація ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» здійснюється безпосередньо Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Виконання вказаної вище постанови апеляційного суду унеможливлюється тим, що боржник є неплатоспроможним банком у стані ліквідації, а відтак, зберігаючи формальну правоздатність, втратив самостійну дієздатність у повному обсязі. За таких обставин державний виконавець позбавлений правового інструментарію для вчинення ефективних виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, оскільки всі такі виконавчі дії блокуються Фондом гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатором боржника.

У січні 2023 року стягувач звернувся до суду із заявою про зміну сторони боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Однак, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2023 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 30 травня 2023 року та постановою Верховного Суду від 21 березня 2024 року, у задоволенні заяви ОСОБА_3 про заміну сторони виконавчого провадження відмовлено.

Посилаючись на конституційний принцип обов`язковості виконання судового рішення та неможливість домогтися реального виконання постанови апеляційного суду в частині стягнення судових витрат, ОСОБА_2 на підставі положень статті 435 ЦПК України просив суд встановити порядок та спосіб виконання постанови Київського апеляційного суду від 20 липня 2022 року у справі № 761/14537/15-ц про стягнення на його користь 2 400,00 грн судових витрат на професійну правову допомогу у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 за виконавчим листом Шевченківського районного суду м. Києва від 25 серпня 2022 року за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 квітня 2024 року у задоволенні заяви відмовлено.

Постановляючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано доказів того, що існують обставини, які істотно ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, а наведені у заяві обставини не свідчить про їх існування. Крім того суд зазначив, що заява стягувача про зміну способу виконання судового рішення за своєю суттю зводиться до заміни боржника у зобов`язанні, відносно якого вже вирішене питання ухвалою суду від 12 квітня 2023 року, що набрала законної сили.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, заявник звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення заяви стягувача про встановлення способу та порядку виконання судового рішення у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не врахував, що обставина перебування боржника (неплатоспроможного банку) у процедурі ліквідації Фондом гарантування вкладів фізичних осіб вже сама собі беззаперечно свідчить про істотне ускладнення та (або) унеможливлення виконання судового рішення про стягнення коштів з такого боржника, адже з моменту запровадження ліквідаційної процедури неплатоспроможний банк, зберігаючи формальну правоздатність як суб`єкт цивільного права, втрачає свою дієздатність, яка, в свою чергу, у повному обсязі делегується Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. З цього моменту банк повністю контролюється та управляється іншим суб`єктом, а саме Фондом гарантування вкладів фізичних осіб згідно зі статтею 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Зокрема, відповідно до пункту 7 частини другої статті 46 цього Закону дня початку процедури ліквідації банку втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти, заборони прийняття рішень про продаж або про вчинення інших дій з продажу) будь-яким майном (активами), у тому числі коштами банку; накладення нових обтяжень чи обмежень (у тому числі арештів, заборони прийняття рішень про продаж або про вчинення інших дій з продажу) на майно (активи), у тому числі кошти банку, не допускається.

За таких умов державний (приватний) виконавець повністю позбавлений будь-яких інструментів виконавчого примусу і не може вчиняти ефективні виконавчі дії, спрямовані на примусове виконання судового рішення, боржником в якому є неплатоспроможний банк у стані ліквідації. Такий банк як юридична особа не має органів управління, окрім призначених Фондом, і не має коштів чи майна, на яке можна було б звернути стягнення в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Тобто, істотне ускладнення та (або) унеможливлення виконання судового рішення про стягнення коштів з неплатоспроможного банку у стані ліквідації безпосередньо випливає із закону, а отже для доведення предмету доказування у цій справі заявнику достатньо довести факт перебування банку-боржника у процедурі ліквідації і такий доказ міститься в матеріалах справи, а саме копія рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22 грудня 2022 року № 1067.

Окрім того, ця обставина є загальновідомою, а також преюдиційно встановлена усіма судовими рішеннями у цій справі № 761/14537/15-ц, в тому числі й постановою Київського апеляційного суду від 20 липня 2022 року, спосіб та порядок виконання якої просить встановити стягувач у своїй заяві.

Посилання суду на те, що заява стягувача про зміну способу виконання рішення суду за своєю суттю зводиться до заміни боржника у зобов`язанні є хибними, оскільки прохальна частина заяви не містить вимог про заміну сторони боржника (ані у зобов`язанні, ані у виконавчому провадженні). Водночас, оскільки судом раніше було відмовлено в задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження № НОМЕР_1, то саме встановлення способу та порядку виконання (в порядку статті 435 ЦПК України) залишається єдиним ефективним засобом реалізації конституційного та конвенційного права стягувача на виконання ухваленого на його користь судового рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, як установи, що діє від імені та в інтересах ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», - адвокат Павликівський В.І. просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що доводи заявника є безпідставними, оскільки суд першої інстанції, повно і всебічно з`ясувавши обставини спірних правовідносин, постановив законну й обґрунтовану ухвалу з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Свої заперечення обґрунтовує тим, що боржником у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 визначено ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», а відносно посилань стягувача щодо перебування банку в процедурі ліквідації як на підставу для встановлення судом способу і порядку виконання судового рішення, то слід акцентувати увагу на тому, що наведена обставина вже існувала на момент прийняття постанови Київського апеляційного суду від 20 липня 2022 року у справі № 761/14537/15-ц, а тому у разі незгоди із змістом судового рішення в частині визначення зобов`язаної особи, за рахунок якої має відбуватися стягнення присуджених витрат на правову допомогу, стягувач мав можливість скористатися своїм правом на касаційне оскарження даного судового рішення.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, юридична особа - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» перебуває в стані припинення. Беручи до уваги те, що юридична особа - банк не є припиненою, а лише перебуває в стані припинення, наведена стягувачем обставина не призводить до втрати дієздатності АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Наголошує, що спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено обов`язку Фонду відповідати за зобов`язаннями неплатоспроможного банку, бути правонаступником тощо.

При цьому згідно прохальної частини заяви ОСОБА_2 просить встановити порядок та спосіб виконання постанови Київського апеляційного суду від 20 липня 2022 року у справі № 761/14537/15-ц шляхом стягнення на його користь судових витрат на професійну правову допомогу саме за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що свідчить про правильність висновків суду першої інстанції про те, що заява стягувача за своєю суттю зводиться до заміни боржника АТ «Банк «Фінанси та Кредит» у виконавчому провадженні, відносно якого вже вирішене судом питання ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2023 року у справі № 761/14537/15-ц.

Інший учасник справи (провадження) правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції заявник підтримав подану апеляційну скаргу та просив задовольнити її вимоги.

Представник заінтересовані особи- адвокат Павликівський В.І. в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Державний виконавець в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив, тому колегія суддів дійшла висновку, що його неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2021 року у цивільній справі №761/14537/15-ц задоволено скаргу ОСОБА_3 на дії та рішення державного виконавця Шевченківського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Шеремета О.В., заінтересована особа - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», щодо повернення без прийняття до виконання виконавчого листа, зобов`язання вчинити дії.

Постановою Київського апеляційного суду від 20 липня 2022 року апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в інтересах ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» залишено без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2021 року- без змін та стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_2 2 400,00 грн відшкодування витрат на професійну правову допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

25 серпня 2022 року Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на примусове виконання вказаного судового рішення у цивільній справі № 761/14537/15-ц.

30 серпня 2022 року постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ)відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1, в якому боржником значиться ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», стягувачем - Бялік Д.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 17 грудня 2015 року № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18 грудня 2015 року № 230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з вказаним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та кредит», делеговано їй відповідні повноваження ліквідатора банку.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22 грудня 2022 року № 1067 в уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відкликано повноваження ліквідатора; ліквідація ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з 27 грудня 2022 року здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2023 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 30 травня 2023 року та постановою Верховного Суду від 21 березня 2024 року, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про заміну сторони виконавчого провадження № НОМЕР_1, а саме ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відмовляючи у задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні, суди вказали, що оскільки у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 боржник не змінився внаслідок відкликання повноважень ліквідатора - уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22 грудня 2022 № 1067, то відсутні підстави для заміни сторони її правонаступником у розумінні процесуального закону. Звертаючись зі скаргою в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб чи його уповноважена особа однаково діють від імені неплатоспроможного банку-боржника, як представник (орган управління неплатоспроможного банку), а тому суб`єктний склад сторін як у справі, так і у виконавчому провадженні залишився незмінним. Боржником за виконавчим листом залишається неплатоспроможний банк - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

У справі (провадженні), яка наразі переглядається судом апеляційної інстанції, ОСОБА_2 на підставі норм статті 435 ЦПК України просить встановити порядок та спосіб виконання постанови Київського апеляційного суду від 20 липня 2022 року у справі № 761/14537/15-ц шляхом стягнення на його користь присуджених судових витрат на професійну правову допомогу з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Порядок виконання судового рішення визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон України «Про виконавче провадження»).

Положеннями частини першої, третьої статті 435 ЦПК України визначено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

При вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до статті 435 ЦПК України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Згідно з частиною третьою статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Поняття спосіб та порядок виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем.

Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що обраний позивачем.

Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений. При цьому суд не може змінити зміст судового рішення або його суть.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 10 червня 2019 року у справі № 350/426/16-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 2-749/11/2229.

Таким чином, зміна способу та порядку виконання рішення - це визначена законодавством послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обов`язки суб`єктів виконавчого провадження під час їх вчинення. Судом мають вживатися нові заходи для реалізації рішення суду у разі неможливості його виконання у порядку й спосіб, що встановлений раніше.

Спосіб виконання рішення визначається на підставі встановлених у статті 16 ЦК України способів захисту цивільних прав, якими можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної шкоди (немайнової шкоди).

Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим.

При вирішенні питання про зміну способу виконання рішення суду підлягають з`ясуванню обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення суду. При цьому, у будь-якому випадку при зміні способу і порядку виконання рішення суду суд не може змінювати останнє по суті.

Відтак, під час розгляду заяв про встановлення або зміну способу й порядку виконання рішення, судам слід мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

На стадії виконання рішення, суд не може застосувати інший спосіб правового захисту стягувача ніж той, що передбачений рішенням суду, оскільки в іншому випадку це означало б зміну суті рішення суду та застосування іншого способу правового захисту позивача без дотримання належної судової процедури розгляду відповідних вимог.

Звертаючись до суду із заявою про зміну способу та порядку виконання постанови Київського апеляційного суду від 20 липня 2022 року, ОСОБА_2 як на підставу заявлених вимог посилався на те, що згідно із рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22 грудня 2022 року № 1067 ліквідація боржника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» здійснюється безпосередньо Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, а тому вважав що саме Фонд має виконати це судове рішення та відшкодувати йому присуджені витрати на професійну правничу допомогу.

Однак, зазначені обставини не є підставами для зміни способу та порядку виконання судового рішення у розумінні статті 435 ЦПК України, оскільки згідно заявлених вимог заявника така зміна жодним чином не відбувається, а змінюється лише особа, на яку покладений обов`язок відшкодувати судові витрати на підставі рішення суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заява стягувача про зміну способу виконання судового рішення за своєю суттю зводиться до заміни боржника у зобов`язанні, відносно якого вже вирішене зазначене питання ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2023 року, що набрала законної сили.

Тобто, звернення ОСОБА_3 із заявою про зміну способу та порядку виконання судового рішення апеляційної інстанції фактично є вирішенням іншого процесуального питання, а саме щодо заміни сторони боржника у виконавчому провадженні (виконавчому листі) у спосіб, не передбачений законом.

Подібний висновок міститься в ухвалі Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 335/4806/17, провадження № 61-6249ск22.

Суд першої інстанції вірно встановив, що заявником не наведено та не надано належних та допустимих доказів існування обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення поданої заяви у розумінні статті 435 ЦПК України і доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Запропонований заявником спосіб стягнення судових витрат за встановлених обставин даної справи є фактично зміною боржника на стадії виконання судового рішення й суперечить вимогам статті 435 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків районного суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних процесуальних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а аргументи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, ухвала суду першої інстанції про відмову у встановленні іншого способу та порядку виконання постанови Київського апеляційного суду від 20 липня 2022 року у справі № 761/14537/15-цпостановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки заявник був звільнений від сплати судового збору під час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі, судові витрати у вигляді судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції згідно із статтями 141, 382 ЦПК України слід віднести в рахунок держави.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 29 квітня 2024 рокуу даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній