Справа № 643/7925/24
Провадження № 2/643/3839/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2024 року Московський районний суд м.Харкова в складі: головуючого судді Майстренко О.М., за участю секретаря судових засідань Куліш А.С. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа- Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа- Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 09 червня 2007 року було зареєстровано шлюб у Московському відділ реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 530. Під час перебування у шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 . Починаючи з травня 2019 року шлюбно-сімейні відносини позивача та відповідача зіпсувалися, сторони перестали вести спільне господарство та почали проживати окремо. Рішенням Московського районного суду м. Харкові від 05 березня 2020 року у справі № 643/999/20 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. За усною домовленістю сторін, ОСОБА_3 залишився проживати разом із позивачем, оскільки останній мав та має більше можливостей повністю утримувати та виховувати дитину. З початку позивач разом із сином проживали разом за адресою АДРЕСА_1 , про що свідчать довідка про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 11.02.2021 № 347174ab-e674-4f0f-9d13-0bc6d1f5a11f та від 30.05.2024 № f55ba41c-fb4b-4287-b4cd-cfacab4200b6. У зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації в Україну 24 лютого 2022 року та постійними обстрілами поблизу вулиці Бучми у Харкові позивач з дитиною переїхали у будинок за адресою АДРЕСА_2 та проживали там з березня по квітень 2022 року.

Надалі, 10 квітня 2022 року позивач вирішив виїхати разом із сином з Харкова до Ужгорода, в пошуках безпечного місця проживання. Підтвердженням цьому є довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 17 квітня 2022 року № 2106- (на ОСОБА_1 ) та від 17 квітня 2022 року № 2106- (на ОСОБА_3 ), згідно яких позивач із сином разом проживали за адресою АДРЕСА_3 .

Після стабілізації ситуації на фронті, 1 червня позивач із сином повернулися до Харкова, де проживають по сьогоднішній день за адресою АДРЕСА_2 , який перебуває у власності позивача.

Таким чином, починаючи з березня 2020 року і по сьогодні, дитина проживає і перебуває на утриманні та вихованні батька позивача. Згодом, відповідач почала заявляти претензії щодо того, з ким має проживати ОСОБА_3 та що саме вона самостійно має займатися утриманням та вихованням дитини. Так, відповідач вважає, що батько не спроможний самостійно утримувати та виховувати дитину, адже він негативно впливає на дитину, не має достатнього заробітку, не цікавиться життям дитини та має проблеми зі здоров`ям. У зв`язку з цим, у сторін виник спір щодо визначення місця проживання дитини та її самостійного утримання та виховання. Водночас після розірвання шлюбу з позивачем, син не проживав з відповідачем. Син зустрічається з матір`ю один-два рази на місяць і по декілька годин проводить з нею час. Проте, матір не надає жодної матеріальної допомоги в його утриманні, не цікавиться його вихованням та успіхами у навчанні, не в змозі здійснювати самостійне виховання та утримання дитини, а також не зможе створити належні умови проживання сина. Позивачу відомо, що після розірвання шлюбу, відповідач проживала за адресою АДРЕСА_4 . Після 24 лютого 2022 року відповідач самостійно виїхала за кордон спочатку у Чехію, а потім у Сполучені Штати Америки. У кінці 2022 року відповідач повернулась у Харків та проживає самостійно. Отже, відповідач, заявляючи безпідставні претензії, у більшій мірі не приймає участі в житті дитини. Однак саме батько забезпечує сина всіх необхідним. Тому, бажаючи юридично вирішити цей спір, позивач звернувся до суду . Тому він звернувся до суду, аби офіційно визначити місце проживання сина, якому лише він зможе надати належний догляд, турботу, виховання і освіту. На відміну від відповідача він здатен забезпечити нормальний розвиток і умови проживання для своєї дитини.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позов підтримує в повному обсязі та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про визнання позову в частині визначення місця проживання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за його місцем мешкання: АДРЕСА_2 , та залишення малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на самостійному вихованні та утриманні у батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в частині стягнення аліментів заперечувала.

Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився .

Згідно положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне.

Судом встановлено що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 09 червня 2007 року було зареєстровано шлюб у Московському відділ реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 530.

Від шлюбу сторони мають сина- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Московського районного суду м. Харкові від 05 березня 2020 року у справі № 643/999/20 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

За усною домовленістю сторін, ОСОБА_3 залишився проживати разом із позивачем, оскільки останній мав та має більше можливостей повністю утримувати та виховувати дитину.

З початку позивач разом із сином проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчать довідка про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 11.02.2021 № 347174ab-e674-4f0f-9d13-0bc6d1f5a11f та від 30.05.2024 № f55ba41c-fb4b-4287-b4cd-cfacab4200b6.

У зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації в Україну 24 лютого 2022 року та постійними обстрілами поблизу вулиці Бучми у Харкові позивач з дитиною переїхали у будинок за адресою АДРЕСА_2 та проживали там з березня по квітень 2022 року.

10 квітня 2022 року позивач вирішив виїхати разом із сином з Харкова до Ужгорода, в пошуках безпечного місця проживання. Підтвердженням цьому є довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 17 квітня 2022 року № 2106- (на ОСОБА_1 ) та від 17 квітня 2022 року № 2106- (на ОСОБА_3 ), згідно яких позивач із сином разом проживали за адресою АДРЕСА_3 .

Після стабілізації ситуації на фронті, 1 червня позивач із сином повернулися до Харкова, де проживають по сьогоднішній день за адресою АДРЕСА_2 , який перебуває у власності позивача

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, детально врегульовані Сімейним кодексом України та спеціальними законодавчими актами.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі СК) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, чи здійснюються вони державними, приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, має бути наданий такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя (ураховуючи при цьому права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, що відповідають за неї за законом), і для цього використовують всі відповідні законодавчі й адміністративні заходи.

Зазначене узгоджується із правовою висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц (провадження №14- 327цс18).

У п. 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 141 СК, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено , що починаючи з березня 2020 року ОСОБА_3 постійно проживає з позивачем (спочатку за адресою АДРЕСА_5 , а потім за адресою АДРЕСА_2 , позивач є здоровою людиною, не має алкогольної та/або наркотичної залежності, на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, не притягувався до відповідальності (адміністративної/кримінальної) та не має судимості, що підтверджується:

-витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» станом на 30.05.2024 № ВР-003999264;

- листом Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУ НП в Харківській області від 14.06.2024 № 32аз/119-27/01-2024;

- довідкою КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» від 31.05.2024 № 704;

- довідкою КНП «Міський психоневрологічний диспансер № 3» ХМР від 31.05.2024 № 1399.

Позивач є фізичною особою-підприємцем, має стабільний заробіток та доходи, що підтверджується:

-податковою декларацією платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2020 рік (загальна сума доходу 1 827 604,23 грн);

- податковою декларацією платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2021 рік (загальна сума доходу 2 057 384,59 грн);

- податковою декларацією платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2022 рік (загальна сума доходу 1 927 400,39 грн);

- податковою декларацією платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2023 рік (загальна сума доходу 2 716 466,35 грн);

- податковою декларацією платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 1 квартал 2024 року (загальна сума доходу 758 346,03 грн);

- відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків відповідь на запит у електронному вигляді від 30.05.2024 (де міститься інформація щодо чималого доходу позивача за період з 2020 по 2024 рік);

- довідки з банківського рахунку UA5022860 UAH (на 55 аркушах) та USD (на 40 аркушах), які підтверджують отримання позивачем протягом 2020-2022 років стабільного доходу від іноземного контрагента згідно Договору на надання послуг з розробки та постачання програмного забезпечення № 6-2-06/16 від 06 червня 2016 року.

Позивач здатен забезпечити сина постійним власним житлом, адже в його власності перебуває житловий будинок, де вони разом із сином проживають за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 27.07.2018 № 1583, договором про поділ майна, що є у спільній власності від 27.09.2019 № 1132, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 235863457 від 08.12.2020. Квартира АДРЕСА_6 , де раніше проживали позивач із сином, належить на праві приватної власності матері позивача ОСОБА_4 , що підтверджується інформаційною довідкою № 382750337 від 13.06.2024.

Позивач самостійно опікується отриманням сином навчання, та створює умови задля іншого всебічного розвитку дитини: -

- з вересня 2019 року ОСОБА_3 навчається у Харківському приватному ліцеї «ОЧАГ» Харківської області. Позивач самостійно, без участі матері, цікавиться навчанням дитини (супроводжує на заняття, забирає з ліцею, піклується про успіхи у навчанні, перебуває на зв`язку з класним керівником), про що свідчить лист ХПЛ «ОЧАГ» від 11.06.2024 № 103.

Крім того, саме позивач здійснює оплату за навчання сина, що підтверджується відповідними квитанціями (на 49 аркушах) та вищенаведеною відповіддю з ліцею.

З вересня 2022 року ОСОБА_3 навчається у Комунальному закладі мистецької освіти «Дитяча музична школа № 14» Харківської міської ради. Аналогічно з навчання у ліцеї, саме позивач був як ініціатором вступу сина у музичну школу, так і він самостійно опікується навчанням, навчання у музичній школі також оплачує позивач, відповідно копій квитанцій ;

- з січня 2021 року позивач записав сина на проходження курсів програмування, які проводить ФОП ОСОБА_5 , оплату за курси здійснює сам позивач, згідно відповідних квитанцій.

Позивач самостійно піклується про здоров`я дитини, та виконує всі рекомендації лікарів, що підтверджується листом КНП «Міська дитяча поліклініка № 13» Харківської міської ради від 12.06.2024 № 122/0/588-24.

Позивач проводить дозвілля разом із сином, зокрема, у серпні 2021 року позивач разом із сином були на відпочинку у Турції (Анталія), що підтверджується чартерними пасажирськими квитками (на ім`я позивача та сина), ваучером № 5244359, полісом медичного страхування серії КМ № КМ4118961 від 13.07.2021, довідками № K9E6172814 та № M6B9762414.

Отже, вищенаведені факти свідчать про те, що дитина постійно проживає з позивачем, який вже достатньо довгий час самостійно опікується її вихованням та утриманням, забезпечує всім необхідним для нормального життя та розвитку. Саме позивач, як батько, без будь-якої сторонньої допомоги здатен створити належні умови проживання, розвитку та виховання свого сина.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

За загальним правилом, передбаченим статтею 19 СК України та статтею 56 ЦПК України, у спорах між батьками про визначення місця проживання малолітньої дитини участь органу опіки і піклування є обов`язковою. Спеціалісти відповідного органу мають надати суду письмовий фаховий висновок щодо розв`язання спору.

Однак винесення рішення у справі не може ставитися у залежність від наявності чи відсутності відповідного висновку. Адже згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. (Постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2023 року справа № 523/19706/19).

У суду не має підстав сумніватись в достовірності обставин які визнаються сторонами або добровільності їх визнання.

Оцінюючи усі обставинам справи в сукупності, взявши до уваги вік дитини , дотримуючись балансу між інтересами дитини , правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, суд приходить до висновку про визначення місця проживання малолітнього сина- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за його місцем мешкання: АДРЕСА_2 та залишити малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на самостійному вихованні та утриманні у батька- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Судом встановлено, що малолітній син перебуває на повному утриманні позивача,який самостійно купує їжу, речі, книжки та канцелярію для навчання сина.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», установити з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Таким чином 50% прожиткового мінімуму для дитини 11 річного віку становить 1598 грн.

Враховуючи те, що обставинами справи підтверджується, що ОСОБА_3 з 2020 року проживає разом з батьком ОСОБА_1 , мати дітей ОСОБА_2 матеріальної допомоги на утримання не надає, існують підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина- ОСОБА_3 в розмірі 1598 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягувати з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Стаття 191 Сімейного кодексу України встановлює, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах платежу за один місяць.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Роз`яснити сторонам, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним Кодексом України.

Керуючись ст.ст. 7, 19, 141, 160, 161 ,180,181 СК України, ст.ст. 10-13, 76-81, 141, 142, 176, 206, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа- Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів - задовольнити повністю.

.Визначити місце проживання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за його місцем мешкання: АДРЕСА_2 , та залишити малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на самостійному вихованні та утриманні батька - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1598 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягування з 24.07.2024 року та до досягнення дитиною повноліття .

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Майстренко О.М.