Справа №345/3454/24
Провадження № 2/345/868/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.09.2024 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

у складі головуючого судді Сухарник І.І.

за участю секретаря судового засідання Рибчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Калуші справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, -

встановив:

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи його наступним. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_6 . Батьку на час смерті належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (раніше АДРЕСА_2 , який був зареєстрований за ним як за головою колгоспного двору. Батьком 16.03.2017 року було складено заповіт згідно якого все своє майно залишив позивачці.

Коли позивачка звернулася в нотаріальні органи, то їй в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , після смерті батька було відмовлено в зв`язку з тим, що право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 зареєстровано за членами колгоспного двору, та відсутністю документа який визначає та підтверджує частку спадкодавця у колгоспному дворі.

ОСОБА_1 зазначає, що на час усуспільнення (15.04.1991року) в колгоспному дворі за адресою по АДРЕСА_1 (раніше АДРЕСА_2 проживали: її батько - спадкодавець ОСОБА_6 , її мати ОСОБА_2 , її сестра ОСОБА_3 , діти сестри - ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , та чоловік сестри - ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сестра позивачки ОСОБА_3 , діти сестри - ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , та чоловік сестри - ОСОБА_7 з домогосподарства по АДРЕСА_1 (раніше АДРЕСА_2 вибули в господарство АДРЕСА_3 , ще 01.01.1993року. Ніхто з них свою частку з майна колишнього колгоспного двору в 3-річний термін не витребували. Таким чином, оскільки вони свої частки в трирічний термін не витребували, то житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 після ліквідації колгоспних дворів та вибуття з домогосподарства ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , став фактично належати батьку позивачки спадкодавцю ОСОБА_6 та матері позивачки - ОСОБА_2 , відповідно, по 1/2 частині кожному.

Позивачка вважає, що спадкодавцю на час смерті фактично належала 1/2 частина домоволодіння. Позивачка являється єдиним спадкоємцем по заповіту і у відповідності до чинного законодавства прийняла спадщину, однак оформити своє право на спадкове майно у нотаріуса не може, тому змушена звертатися з даним позовом до суду, в якому просить постановити рішення, яким визнати за нею право власності на спадкове майно батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: визнати за нею право власності на 1/2 частину будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 12.06.2024 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 15.07.2024 винесено ухвалу про закриття підготовчого судового засідання, справу призначено до судового розгляду.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити (а.с.36).

Відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, однак подали суду заяви, в яких вказують, що позовні вимоги визнають повністю, а розгляд справи просять проводити без їх участі (а.с. 32, 38).

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили, хоча про судове засідання були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як вбачається із матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , свідоцтвом про народження ОСОБА_8 та свідоцтвом про шлюб ОСОБА_9 (а.с.10, 11, 12). Позивачка провела похорон батька (а.с.24).

Спадкодавцю ОСОБА_6 на час смерті належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (раніше АДРЕСА_2 , який був зареєстрований за ним як за головою колгоспного двору згідно свідоцтва про право власності на жилий будинок від 10.08.1990 року, та зареєстрований в Івано-Франківському БТІ за реєстровим №75 в реєстрову книгу №1. Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про право власності на жилий будинок від 10.08.1990року та довідкою Івано-Франківського ОБ ТІ №0464 від 30.01.2024року (а.с.19, 22).

ОСОБА_6 16.03.2017 було складено заповіт, згідно якого все своє майно залишив позивачці (а.с.26).

Коли позивачка звернулася в нотаріальні органи, то їй в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , після смерті батька було відмовлено в зв`язку з тим, що право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 зареєстровано за членами колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_10 , та відсутністю документа який визначає та підтверджує частку спадкодавця у колгоспному дворі (відповідь приватного нотаріуса Гошовської С.В. від 29.05.2024 №187/02-14 а.с.20).

У відповідності до п.6 ч.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 (зі змінами), до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;

в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору;

г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" ( 885-12 ) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування.

Судом встановлено, що на час усуспільнення (15.04.1991), в колгоспному дворі за адресою: АДРЕСА_1 (раніше АДРЕСА_2 проживали: Батько позивачки - спадкодавець ОСОБА_6 , її мати ОСОБА_2 , її сестра ОСОБА_3 , діти сестри - ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , та чоловік сестри - ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дана обставина підтверджується довідкою Кадобнянського старостинського округу № 52/16-12 від 04.06.2024 (а.с.23).

Сестра позивачки ОСОБА_3 , діти сестри - ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , та чоловік сестри - ОСОБА_7 з домогосподарства по АДРЕСА_1 (раніше АДРЕСА_2 вибули в господарство АДРЕСА_3 , ще 01.01.1993. Дана обставина підтверджується довідкою Кадобнянського старостинського округу № 52/16-12 від 04.06.2024 (а.с.23). Ніхто з зазначених осіб свою частку з майна колишнього колгоспного двору в 3-річний термін не витребував.

Суд приходить до висновку, що, оскільки вони свої частки в трирічний термін не витребували, то житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 після ліквідації колгоспних дворів та вибуття з домогосподарства ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , став фактично належати батьку позивачки спадкодавцю ОСОБА_6 та матері позивачки - ОСОБА_2 , відповідно, по 1/2 частині кожному.

Таким чином, судом отримано достатньо доказів того, що спадкодавцю на час смерті фактично належала частина домоволодіння.

Згідно технічного паспорта №8774 від 30.01.2024 будинковолодіння по АДРЕСА_1 складається з: «А» - житловий будинок , «Б» - літня кухня, «В» - стайня , «Г» - стодола, «Д» - шопа, «Е» - туалет, «Є» - погріб, «Ж» - навіс, «З» - навіс, №1- ворота, №2,3 - огорожа , №4 криниця (а.с.13-17).

Згідно довідки від 03.06.2024 № 8774 інвентаризаційна вартість будинковолодіння по АДРЕСА_1 складає 165200 грн. (а.с.18).

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Таким чином, враховуючи той факт, що позивачка ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем ОСОБА_6 по заповіту і у відповідності до чинного законодавства прийняла спадщину, а також судом встановлено достатньо доказів належності спадкодавцю спадкового майна, крім того відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 позов визнали повністю, а належним чином повідомлені відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заперечень проти позову суду не подали, позовна заява обґрунтована, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

На підставі викладеного й керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на спадкове майно батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: на 1/2 частину будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий