У х в а л а

12 вересня 2024 року

м. Київ

Справа № 643/2915/23

Провадження № 61-11955ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник)

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 6 липня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 27 грудня 2023 року

у справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (далі - позивач) до ОСОБА_2 та скаржника про стягнення заборгованості за теплопостачання і

в с т а н о в и в:

1. У квітні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідачів 75 688,61 грн заборгованості за теплопостачання.

2. 6 липня 2023 року Московський районний суд м. Харкова ухвалив рішення, згідно з яким позов задовольнив.

3. 27 грудня 2023 року Харківський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою скасував рішення суду першої інстанції й ухвалив нове - про часткове задоволення позову: стягнув зі скаржника 54 393,14 грнзаборгованості за теплопостачання; закрив провадження у справі за позовом до ОСОБА_2 .

4. 14 серпня 2024 року скаржник подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, зокрема, просив скасувати зазначені судові рішення та закрити провадження у справі.

5. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

5.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

5.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

5.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

5.4. Предметом спору є заборгованість за теплопостачання. Ціна позову становить 75 688,61 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (250 х 2684,00 грн такого мінімуму, встановленого згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» = 671 000,00 грн).

5.5. Скаржник зазначив, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення. Мотивував так:

- стягнення зі скаржника непомірних сум за постачання гарячої води та теплопостачання ставить його в умови, в яких він неспроможний нормально фізіологічно існувати та сприяє розвитку у нього серйозних захворювань. Скаржник має інвалідність другої групи, яка перешкоджає йому в отриманні додаткового доходу. Єдиним його доходом є пенсія по інвалідності;

- крім скаржника, у такій ситуації опинилася велика кількість населення, становище якої значно погіршилося з початком війни із росією;

- касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики щодо скасування судових рішень в аналогічних справах, коли з громадян, які перебувають за межею бідності, без урахування їхнього матеріального стану стягують великі кошти.

5.6. Верховний Суд вважає, що скаржник не обґрунтував фундаментальність питання права у цій справі для формування єдиної правозастосовної практики. Можливий вплив бажаного для скаржника висновку щодо застосування норм права на самого скаржника не підтверджує такий фундаментальний характер. Скаржник не продемонстрував інтерес з боку суспільства до розгляду та вирішення справи № 643/2915/23, як і те, що цей інтерес є значним. Доводи скаржника щодо винятковості справи не можна вважати належно обґрунтованими. Відсутні відомості про те, що він не має іншого доходу, державних пільг, субсидій, не володіє майном, яке може приносити дохід, а також немає підтвердження того, що стягнення заборгованості за теплопостачання може сприяти розвитку серйозних захворювань у скаржника.

5.7. З огляду на зазначене потребу в касаційному перегляді судових рішень саме у цій справі скаржник належно не мотивував. Інакше кажучи, відсутнє обґрунтування того, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, що справа становить значний суспільний інтерес і має для скаржника виняткове значення. Наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, можливо оскаржити у касаційному порядку, скаржник не мотивував. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

6. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

6.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

6.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

6.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

6.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 рокуу справі«Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

6.5. Скаржник отримав доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мав можливість навести аргументи та докази проти позовних вимог. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом(частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є легітимною.

6.6. Оскаржені судові рішення за загальним правилом у касаційному порядку оскаржити не можна. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За таких умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній легітимній меті та не порушують сутність права скаржника на доступ до суду.

Керуючись статтями 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 6 липня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 27 грудня 2023 року у справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за теплопостачання.

2. Копію ухвали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко