Справа № 944/2344/22 Головуючий у 1 інстанції: Колтун Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/2044/23 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області в складі судді Колтун Ю.М. від 26 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення завданих збитків,-

в с т а н о в и л а :

ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 26 червня 2023 року прийнято відмову представника позивача ОСОБА_2 адвоката Колошкіна Павла Ігоровича від позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення завданих збитків.

Провадження у цивільній справі 944/2344/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення завданих збитків закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову.

В частині задоволення заяви представника позивача ОСОБА_2 адвоката Колошкіна Павла Ігоровича про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача судових витрат відмовлено.

Заяву представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Маркович Анни Миколаївни про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Яворівського районного суду Львівської області від 17.06.2022 року, а саме скасовано арешт, накладений на рухоме і нерухоме майно та грошові кошти (в тому числі ті, що знаходяться на банківських рахунках), які належать відповідачу ОСОБА_3 в межах заявлених позовних вимог 9753 доларів США та 30195 грн.

Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 26 червня 2023 року у частині відмови у задоволені заяви представника позивача ОСОБА_2 адвоката Колошкіна Павла Ігоровича про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача судових витрат; задоволення заяви представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Маркович Анни Миколаївни про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу і стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 10000 витрат на професійну правничу допомогу та постановити нове судове рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 65 650 грн. 90 коп., які складаються з 3154 грн. 70 коп. сплаченого за подання позову до суду судового збору, 496 грн. 20 коп. судового збору за подання заяви про вжиття заходів забезпечення позову та 62000 грн. витрат на професійну правничу допомогу; відмовити у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Маркович Анни Миколаївни про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Зазначає, що закриваючи провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову, суд не встановлює наявність або відсутність фактів порушення прав позивача, суд не постановляє рішення стосовно пред`явлених позивачем вимог. Однак, задоволення відповідачем пред`явлених до нього позивачем матеріально-правових вимог, викладених у позовній заяві, що спонукало позивача до відмови від позову, являється достатньою підставою для покладення на відповідача понесених позивачем судових витрат. У даній справі позивач відмовився від позову у зв`язку з тим, що після звернення до суду з позовною заявою, відповідачем фактично задоволено вимоги позивача, а саме доставлено транспортний засіб марки «MAZDA» моделі «З SELECT», 2021 року випуску, який був переданий позивачу 25 жовтня 2022 року, тобто після закінчення строку дії договору доручення та під час розгляду справи судом. З огляду на викладене, понесені позивачем судові витрати в порядку ч. 3 ст. 142 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. Вважає, що відповідачем не доведено, а судом першої інстанції вказані обставини, зокрема, необґрунтовані або недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами, встановлені не було, що унеможливлює стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат. Окрім цього, судом першої інстанції не враховані заперечення на розмір витрат на правову допомогу, заявлений стороною відповідача. Виходячи з викладеного, суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн.

Вказані обставини свідчать про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, письмових пояснень, заяви про відмову від позову, заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, заперечення на заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 137-142,255,260 ЦПК України та приймаючи відмову позивача від позову та стягуючи витрати на правову допомогу, виходив з того, що заявляючи вимогу про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, представником позивача на підтвердження понесення таких витрат долучено: додаткову угоду до договору№22/04/21 про надання правничої допомоги від 21.04.2022; ордер адвоката; акт наданих послуг.Судом встановлено, що на обґрунтування заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача адвокатом Маркович А.М. надано договір про надання правової допомоги №05/07 від 05.07.2022 та додатковий договір до нього, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 12.07.2022 серія ВС 1149978, свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю, повідомлення про зміну анкетних даних, акт наданих послуг за договором №05/07 від 05.07.2022, рахунок-фактура №22-06/01 від 22.06.2023 про оплату за надання правової допомоги грошових коштів 10000,0 грн. Суд прийшов до висновку, що до необґрунтованих дій позивача відноситься саме пред`явлення позовних вимог, які є передчасними та містять інший предмет позову, аніж умови договору. Водночас, відповідач виконав взяті на себе зобов`язання, які були передбачені укладеним між сторонами договором, який не розривався та не визнався недійсним. Виходячи з вищевикладеного суд відмовив в частині задоволення вимог представника позивача про стягнення з відповідача судових витрат. Судом встановлено, що на обґрунтування заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача адвокатом Маркович А.М. надано договір про надання правової допомоги №05/07 від 05.07.2022 та додатковий договір до нього, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 12.07.2022 серія ВС 1149978, свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю, повідомлення про зміну анкетних даних, акт наданих послуг за договором №05/07 від 05.07.2022, рахунок-фактура №22-06/01 від 22.06.2023 про оплату за надання правової допомоги грошових коштів 10000,0 грн. Враховуючи наведене, суд вважає, що на користь відповідача підлягають стягненню понесені судові витрати на надання правової допомоги в суді в розмірі 10 000,00 грн, а відтак заява представника відповідача підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваного судового рішення немає. Висновки суду відповідають обставинам, що мають значення та вимогам закону.

16.06.2022 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , у якому просив:

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 9753 доларів США та 30195 грн завданих збитків.

Позов обґрунтовував тим, що відповідач ухиляється від виконання договору зобов`язання, згідно якого зобов`язувався надати замовнику послуги із забезпечення участі в онлайн аукціоні транспортних засобів та договору доручення, згідно якого повірений зобов`язався передати ОСОБА_2 транспортний засіб. Невиконанням повіреним своїх зобов`язань позивачу завдано збитків розмірі в розмірі 9753 доларів США, які складаються з вартості автомобіля марки «MAZDA» моделі «З SELECT», 2021 року випуску, VIN номер НОМЕР_3 у сумі 7848 доларів США, а також вартості транспортування такого в сумі 1905 доларів США, а також 8235 грн вартість послуг щодо участі в онлайн аукціоні згідно договору № ЛВ-24/11-01 про участь в онлайн аукціоні транспортних засобів, 21960 грн. забезпечувального платежу, сплаченого позивачем на користь ФОП ОСОБА_4 . Разом з позовом позивач подав до суду заяву про забезпечення позову .

19.06.2023 року від представника позивача ОСОБА_1 надійшла заява про відмову від позову, оскільки вказаний вище транспортний засіб був доставлений позивачу, поставлений на облік та на нього зареєстровано право власності. Одночасно, вказує, що позивач не підтримує пред`явлених матеріально-правових позовних вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, а тому в порядку ч.3 ст.142 ЦПК України просить суд в порядку розподілу судових витрат стягнути з відповідача понесені витрати по сплаті судового збору у та витрати на професійну правничу допомогу 62000,0 грн.

26.06.2023 року представник відповідача подала заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у якій зазначає про понесені судові витрати пов`язані з розглядом справи в розмірі 10000,0 грн та заперечення проти задоволення заяви представника позивача ОСОБА_2 адвоката Колошкіна П.І. про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, в якій просить відмовити у задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу як безпідставних, оскільки позивач звертаючись з позовною заявою до суду визначив зовсім інший предмет позову, аніж умови договору, що укладався між сторонами № ЛВ-02/12-3 від 02.12.2021, що засвідчує, що позивачу не завдавалось жодних збитків зі сторони відповідача, тим більше позивач звертався з позовною вимогою щодо повернення грошових коштів за транспортний засіб, який був придбаний на онлайн аукціоні в інтересах позивача іншою особою, ОСОБА_2 самостійно вносив грошові кошти за транспортний засіб та його доставку транспортній компанії. Що засвідчує той факт, що відповідач не задовольняв вимоги позивача після пред`явлення ним позову, а виконував взяті на себе зобов`язання, які були передбачені укладеним між сторонами договором, який не розривався, не визнався недійсним, а був чинним та його дія ще не закінчилась на момент звернення позивача до суду з позовною заявою.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

У статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

Згідно ч.3 ст. 142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

У матеріалах справи відсутні дані про те, що позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач позовну заяву обґрунтовував тим, що відповідач ухиляється від виконання договору зобов`язання, згідно якого зобов`язувався надати замовнику послуги із забезпечення участі в онлайн аукціоні транспортних засобів та договору доручення, згідно якого повірений зобов`язався передати ОСОБА_2 транспортний засіб.

Як вбачається з Договору доручення на придбання та транспортування автомобіля №ЛВ-02/12-3 від 02.12.2021 року, такий укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , згідно якого довіритель доручає, а повірений від імені, в інтересах та за рахунок довірителя, на умовах та в порядку, визначеному цим договором, має право вчиняти наступі правочини: укласти договір на поставку та/або замовити поставку на територію України транспортного засобу з місця його зберігання, що придбаний довірителем та/або для довірителя на онлайн аукціоні транспортних засобів в строк до трьох місяців з дати укладення даного договору.

Згідно п. 7.1 строк дії договору становить дев`ять місяців з дати укладення цього договору, тобто до вересня 2022 року.

Згідно п. 1.7 Договору, повірений зобов`язаний після виконання даного договору передати транспортний засіб довірителю.

Натомість, з позовом ОСОБА_2 звернувся до суду 16.06.2022 року, тобто під час дії договору доручення на придбання та транспортування автомобіля №ЛВ-02/12-3 від 02.12.2021 року.

Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб згідно Договору доручення на придбання та транспортування автомобіля №ЛВ-02/12-3 від 02.12.2021 року 16.08.2022 року доставлений на територію України, тобто теж до закінчення строку дії договору.

Згідно акту приймання-передачі транспортного засобу до договору доручення на придбання №ЛВ-02/12-3 від 25.10.2022 року, ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 транспортний засіб.

Позивач позовну заяву обґрунтовував тим, що йому завдано збитків у зв`язку з невиконанням договору доручення, які складаються з вартості автомобіля, вартості транспортування такого, вартості послуг щодо участі в онлайн аукціоні та забезпечувального платежу.

З вказаного вбачається, що позивачем було заявлено передчасно вимоги про стягнення збитків у зв`язку з невиконанням договору, термін виконання якого на момент подання позову не закінчився. Крім цього, невиконання умов договору, на що посилався позивач, передбачали не укладення договору на поставку та/або замовлення поставки на територію України транспортного засобу з місця його зберігання, що придбаний довірителем та/або для довірителя на онлайн аукціоні транспортних засобів в строк до трьох місяців з дати укладення договору (п.1.1.1). Тобто у вказаний строк не було передбачено доставку автомобіля, а лише укладення договору на поставку та/або замовлення поставки. Поставка ж передбачалася у інші строки про що йшлося.

Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем виконано вимоги Договору доручення на придбання та транспортування автомобіля №ЛВ-02/12-3 від 02.12.2021 року в межах строку його дії.

Відповідно вказане не слід вважати задоволення позовних вимог відповідачем після пред`явлення позову, також, зважаючи і на те, що позовні вимоги стосувалися повернення коштів, які складаються з вартості автомобіля, вартості транспортування такого, вартості послуг щодо участі в онлайн аукціоні та забезпечувального платежу, а не виконання умов договору та передачу транспортного засобу.

Враховуючи вказане, у суду першої інстанції не було підстав для стягання з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу.

Що стосується стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу то судом підставно задоволено таку вимогу представника відповідача, зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У постанові від 08 червня 2021 року у справі №55/936/18 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19).

Так, судом першої інстанції правильно встановлено, що на обґрунтування заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача адвокатом Маркович А.М. надано договір про надання правової допомоги №05/07 від 05.07.2022 та додатковий договір до нього, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 12.07.2022 серія ВС 1149978, свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю, повідомлення про зміну анкетних даних, акт наданих послуг за договором №05/07 від 05.07.2022, рахунок-фактура №22-06/01 від 22.06.2023 про оплату за надання правової допомоги грошових коштів 10000,0 грн.

Зважаючи на обсяг виконаних робіт, здійснених адвокатом, складність справи, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції підставо стягнуто з позивача на користь відповідача понесені судові витрати на надання правової допомоги в суді в розмірі 10000, вважаючи таку суму достатньою та співмірною складності справи.

Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу слід відхилити, ухвалу ж суду першої інстанції слід залишити без змін, як таку, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 26 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 25 січня 2024 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра