Номер провадження: 22-ц/813/4702/24
Головуючий у першій інстанції Аліна С.С.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2024 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 523/11776/21

Номер провадження: 22-ц/813/4702/24

Одеський апеляційний суд у складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області,

- відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплачених сум пенсійних виплат, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Аліної С.С. 27 листопада 2023 року, повний текст рішення складений 28 листопада 2023 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2021 р. Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надлишково переплачену пенсію у розмірі 8701,81 грн..

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області обґрунтовує позовні вимоги тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області.

Відповідачці призначено пенсію з 14.01.2014 по інвалідності відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-ІV).

ОСОБА_1 звернулась до відділу обслуговування громадян №17 із заявою від 30.11.2020 №10081, щодо переведення на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (далі - Закон №697-VI).

До заяви були надані наступні документи:

- скановану копію довідки про складові заробітної плати за період з квітня 2001 року по березень 2008 року, видану Прокуратурою Одеської області №617/1;

- скановану копію довідки про складові заробітної плати за період з квітня 2001 року по березень 2008 року, видану Прокуратурою Одеської області №617;

- трудову книжку НОМЕР_1 .

Однак, відділом з питань перерахунків пенсій №2 винесено рішення від 02.12.2020 №159 про відмову у переведенні на пенсію за вислугу років згідно Закону №1697-VI, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу за вислугу - 25 років (в наявності - 20 років 9 місяців, у тому числі на посадах прокурорів - 17 років 6 місяців).

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою про оскарження вищезазначеного рішення про відмову у переведенні на пенсію за вислугу років.

Рішенням Одеського окружного суду від 15 березня 2021 року по справі №420/517/21 позовну заяву задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Відділу з питань перерахунків пенсії №2 Головного управління №159 від 02.12.2020 про відмову у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за вислугу років;

- зобов`язано Головне управління розглянути заяву №10081 від 30.11.2020 ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду.

На виконання рішення суду, яке набрало законної сили 15.04.2021, рішенням Головного управління від 15.04.2021 №63 проведено перерахунок пенсії по інвалідності відповідно до ст. 86 Закону №1697-VII.

В порядку контролю пенсійну справу ОСОБА_1 направлено до Управління пенсійного забезпечення Головного управління.

Після перевірки пенсійної справи Управлінням пенсійного забезпечення Головного управління та відпрацювання зауважень в листі від 29.04.2021 №10385/03-16, пенсійну справу рішенням від 12.05.2021 приведено у відповідність до Закону №1058-IV.

Після доопрацювання пенсійної справи та приведення її у відповідність за період з 01.05.2021 по 31.05.2021 виникла переплата пенсії у розмірі 8 701,81 грн. ОСОБА_1 отримала вказану суму пенсійної виплати без достатньої на те правової підстави.

Після з`ясування вищевикладених фактів, Головним управлінням було винесено рішення від 21.05.2021 №368 про утримання надміру виплачених відповідачці сум пенсій, згідно з яким переплата пенсії становить 8 701,81 грн..

Листом від 25.05.2021 №1500-0404-8/64849 ОСОБА_1 повідомлено про повернення надміру виплачених сум пенсійних виплат, однак станом на теперішній час вказану суму ОСОБА_1 у добровільному порядку не повернула, що й стало підставою для звернення до суду із даним позовом (а. с. 3 - 4 зворотна сторона).

Позиція відповідача в суді першої інстанції

У листопаді 2021 року до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшли заперечення на позовну заяву, в якому відповідачка просить відмовити у задоволенні вищевказаних позовних вимог. Зазначає, що доводи позивача є безпідставними, оскільки відповідно до вимог ЦК України існує два виключення для повернення надміру сплачених коштів: - якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; - у разі недобросовісності з боку набувача. Позовна заява не містить жодних доказів на підтвердження того, що помилка у виплаті є безпосередньо рахунковою, а не помилковою, пов`язаною з неналежним виконанням обов`язків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування пенсії, а також здійснення контрольних функцій (а. с. 51 - 53).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Повторним заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2023 року задоволено позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплачених сум пенсійних виплат.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області суму надмірно виплаченої пенсійної виплати у розмірі 8 701,81 грн..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області суму судового збору в розмірі - 2 270 грн..

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у зв`язку з невірним виконанням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.03.2021 року по справі 420/517/21 виникла переплата пенсії у сумі 8 701 грн за період з 01.05.2021 по 31.05.2021 року. Незаконне витрачання коштів Пенсійного фонду України тягне за собою дефіцит бюджету Пенсійного фонду, що породжує соціальну напругу у суспільстві і може сприяти невиконанню державою своїх функцій по соціальному забезпеченню громадян (а. с. 176 - 181).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2023 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не було повідомлено відповідача про дату, час і місце розгляду справи, а про прийняття судом повторного заочного рішення від 27.11.2023 року відповідачці стало відомо з Єдиного Державного реєстру судових рішень. Помилковим є посилання суду, як на підставу задоволення позову, на невірне виконання рішення суду. Позов підлягає задоволенню лише у двох випадках: - якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; - у разі недобросовісності з боку набувача. У випадку по даній справі обидва випадки відсутні.Судом не враховано судову практику з розгляду даної категорії справ (а. с. 212 - 214).

Узагальнені доводи позивача в апеляційному суді

У травні 2024 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшов відзив від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому останнє просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а повторне заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси залишити без змін. Доводи відзиву є тотожними доводам позову (а. с. 236 - 237).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.03.2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2023 року залишено без руху (а. с. 217 - 218).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.03.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2023 року (а. с. 239 - 240).

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи.

Відповідно до довідки про доставку електронного листа від 21.03.2024 року документ в електронному вигляді «01 (Р) Відкриття» від 21.03.2024 року доставлено до електронної скриньки ОСОБА_2 (а. с. 232).

Відповідно до довідки про доставку електронного листа від 21.03.2024 року документ в електронному вигляді «01 (Р) Відкриття» від 21.03.2024 року доставлено до електронної скриньки адвоката Розенбойм Ю.О., діючий в інтересах ОСОБА_1 (а. с. 232 зворотна сторона).

Відповідно до довідки про доставку електронного листа від 21.03.2024 року документ в електронному вигляді «01 (Р) Відкриття» від 23.01.2024 року та «Реєстраційна картка вхідного документу» від 12.03.2024 року доставлено до електронної скриньки Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (а. с. 234 - 234 зворотна сторона).

У травні 2024 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшов відзив від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (а. с. 236 - 237).

За вказаних обставин апеляційний суд вважає, що учасники справи є повідомленими про надходження апеляційної скарги та розгляд справи в апеляційному суді.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.09.2024 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 5 цієї частини.

Дана справа за ціною позову (8 701,81 грн.) є малозначною, тому згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі, визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ОСОБА_1 призначено пенсію з 14.01.2014 по інвалідності відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-ІV).

ОСОБА_1 звернулась до відділу обслуговування громадян №17 із заявою від 30.11.2020 №10081 про переведення її на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (далі - Закон №697-VI).

До заяви були надані наступні документи:

- скановану копію довідки про складові заробітної плати за період з квітня 2001 року по березень 2008 року, видану Прокуратурою Одеської області №617/1;

- скановану скановану копію довідки про складові заробітної плати за період з квітня 2001 року по березень 2008 року, видану Прокуратурою Одеської області №617;

- трудову книжку НОМЕР_1 .

Відділом з питань перерахунків пенсій №2 винесено рішення від 02.12.2020 №159 про відмову у переведенні на пенсію за вислугу років згідно Закону №1697-VI, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу за вислугу - 25 років (в наявності - 20 років 9 місяців, у тому числі на посадах прокурорів - 17 років 6 місяців).

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою про оскарження вищезазначеного рішення про відмову у переведенні на пенсію за вислугу років.

Рішенням Одеського окружного суду від 15 березня 2021 року по справі №420/517/21 позовну заяву задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Відділу з питань перерахунків пенсії №2 Головного управління №159 від 02.12.2020 про відмову у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за вислугу років;

- зобов`язано Головне управління розглянути заяву №10081 від 30.11.2020 ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду.

На виконання рішення суду, яке набрало законної сили 15.04.2021, Головним управлінням рішенням від 15.04.2021 №63 проведено перерахунок пенсії по інвалідності відповідно до ст. 86 Закону №1697-VII.

В порядку контролю пенсійну справу ОСОБА_1 направлено до Управління пенсійного забезпечення Головного управління.

Після перевірки пенсійної справи Управлінням пенсійного забезпечення Головного управління та відпрацювання зауважень в листі від 29.04.2021 №10385/03-16, пенсійну справу рішенням від 12.05.2021 приведено у відповідність відповідно до Закону №1058-IV.

Після доопрацювання пенсійної справи та приведення її у відповідність за період з 01.05.2021 по 31.05.2021 виникла переплата пенсії в розмірі 8 701,81 грн.

Після з`ясування вищевикладених фактів Головним управлінням було винесено рішення про утримання сум пенсій, надміру виплачених відповідачу від 21.05.2021 №368, згідно з яким переплата пенсії становить 8 701,81 грн.

Листом від 25.05.2021 №1500-0404-8/64849 ОСОБА_1 повідомлено про повернення надміру виплачених сум пенсійних виплат, однак станом на час розгляду справи вказану суму ОСОБА_1 у добровільному порядку не повернула.

По справі виникли правовідносини щодо набуття майна без достатньої правової підстави.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про задоволення позовних вимог.

Мотиви прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Положеннями статі 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Частиною 1 статті 1215 ЦК України зазначається, що не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, провадження № 14-445цс18, дійшла висновку, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Відповідно до ст. 1 Закон № 1058, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим законом пенсійного віку, чи визнання інвалідом, чи отримують члени сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Отже, повернення надмірно сплачених сум пенсій відбувається лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера внаслідок його зловживань.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було доведено факту недобросовісного набуття відповідачем пенсії у розмірі 8 701,81 грн., а також не надано належних доказів для встановлення наявності рахункової помилки зі сторони позивача.

Відповідно до індивідуального перерахунку за період 01.11.2020 31.05.2021 р., виплати ОСОБА_3 були призначенні та виплачені однаково, з 01.05.2021 -31.05.2021 р. було виплачено - 4 230, 16 грн.. З розрахунків Пенсійного фонду України не вбачається надмірно виплачених коштів в сумі - 8 701,81 грн. (а. с. 36).

Таким чином, вищевказані доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є доведеними, а тому вона підлягає задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374, пункту 4 статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Підстави, порядок та строк касаційного оскарження

Підстави касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України, зазначені у частині другій цієї статті.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України,

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2023 року скасувати, ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплачених сум пенсійних виплат відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе