Справа № 138/1217/24
Провадження №:2-др/138/17/24
16.09.2024 м. Могилів-Подільський
Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області, в складі:
головуючого судді Київської Т.Б.,
за участю: секретаря Бугери І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника відповідача про ухвалення додаткового судового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,
В провадженні суду знаходилась вказана вище цивільна справа.
14.08.2024 судом ухвалено заочне рішення, яким частково задоволено позовні вимоги майнового характеру.
Сторони в судове засідання не з`явились.
Представник позивача подав до суду додаткові пояснення, в яких зазначив про вартість наданих ним послуг, а також кількість витраченого ним часу. Також зазначив, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу може бути зменшена судом лише за ініціативи сторони, на яку вони покладаються, однак відповідачем такого клопотання не заявлялось.
Відповідач про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання.
Відповідно до ч.4 ст.270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Дослідивши зміст заяви про ухвалення додаткового рішення, матеріали справи та зміст заочного рішення суду від 14.08.2024 суд, дійшов висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення у справі, оскільки питання про судові витрати у виді витрат на правничу допомогу позивача вирішено не було і про такі витрати сторона відповідача заявляла.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Така позиція суду відповідає правовій позиції Верховного суду, викладеній в постанові від 23.11.2020 у цивільній справі № 638/7748/18.
Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Так, 09.04.2024 між Адвокатським бюро «Августінова Олександра Михайловича» та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги №8 та в розділі 3 передбачено, зокрема, що розмір винагороди виконавця за надання правової допомоги згідно з цим договором становить суму, що буде вказана в рахунках, які виставляються виконавцем замовнику та сплачується замовником не пізніше п`яти робочих днів з дати отримання відповідного рахунку. Оплата наданої правової допомоги проводиться шляхом перерахування замовником коштів на рахунок виконавця.
09.04.2024 між Адвокатським бюро «Августінова Олександра Михайловича» та адвокатом Попелем Д.В. укладено договір про надання правової допомоги відповідно до умов якого замовник на підставі договору про надання правової допомоги №8 від 09.04.2024, укладеного між адвокатським бюро та Кушніром І.Т. доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання протягом дії цього договору надавати замовнику правову допомогу.
Крім того. відповідно до рахунку №2 згідно договору про надання правової допомоги №8 від 09.04.2024 сторони погодили, що за надану послугу у виді підготовки та подачі заяви про участь у судовому засіданні представника позивача, ОСОБА_1 сплачує 5000,00 грн.
Згідно акту від 19.08.2024 прийому наданих послуг за договором про надання правової допомоги №8 від 09.04.2024 сторони підтвердили надання вказаних вище послуг та їх вартість . Також сторони підтвердили, що замовник повністю оплатив зазначенні вище послуги, а виконавець підтвердив отримання коштів.
Суд вважає, що заявлені до стягнення судові витрати підлягають частковій компенсації, враховуючи таке.
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У 8 рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Також, суд при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу при частковому задоволенні позову звертає увагу на те, що відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України такі витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вже зазначалось вище, позов було задоволено частково. При цьому, також суд бере до уваги те, що вимоги, які були розглянуті судом є майнового характеру та така категорія справ не є складною, оскільки з даного питання є установлена судова практика, якою адвокати як фахівці у галузі права, користуються при складанні процесуальних документів.
Представник позивача за час розгляду справи участі у судових засіданнях не брав, за весь час перебування справи в провадженні ним було подано лише позов та клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції, в задоволені якого судом було відмовлено. Інше клопотання стосувалось не суті спору, а про розгляд справи без участі позивача та його представника. При цьому, суд вважає не співмірним вартість наданих послуг з складання клопотання про проведення судового засідання у режимі ВКЗ, яка становить 5000,00 грн. та вартості послуги з складання позовної заяви у розмірі 6000,00 грн. Також, жодного обгрунтування саме такого розміру вартості складання клопотання про проведення судового засідання в режимі ВКЗ представником позивача не наведено.
Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги представника позивача про стягнення з відповідача на користь позивача витрат у розмірі 5000,00 грн. за складання клопотання про проведення судового засідання в режимі ВКЗ, в якому в свою чергу судом було відмовлено.
Також, суд звертає увагу на те, що стягнення з відповідача на користь позивача судового збору вже було вирішено судом у заочному рішенні від 14.08.2024, а тому в межах розгляду даної заяви це питання не вирішується.
На підставі викладеного та керуючись ст. 133, 137, 141, 260, 270 ЦПК України, суд
Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.
Додаткове рішення є невід`ємною частиною заочного рішення суду від 14.08.2024 ухваленого у цивільній справі № 138/1217/24.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: Т.Б.Київська