Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4161/24
Провадження № 2/711/1668/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого - судді Скляренко В.М.

при секретарі Копаєвій Є.В.,

за участі:

представника позивача Бібік О.М.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Черкаської міської ради, виконавчий комітет Черкаської міської ради про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_4 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визначити постійне місце проживання їхньої малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з нею - позивачкою ОСОБА_4 , за місцем її проживання.

В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що з травня 2021 року по серпень 2022 року сторони проживали однією сім`єю у незареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину - доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Малолітня донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки відповідач не виконував свої батьківські обов`язки щодо утримання доньки, вона вимушена була звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів. Саме із цього часу відповідач став погрожувати їй що відбере доньку і вона буде проживати разом із ним. До даного часу питання щодо місця проживання малолітньої доньки між ними в добровільному порядку не врегульоване, внаслідок чого між сторонами періодично виникають конфлікти. Позивачка вважає, що з урахуванням обставин організації життєвих умов сторін та віку доньки, дитині краще проживати разом із нею. А тому, звернулася до суду із даним позовом.

28.05.2024р. судом відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

17.06.2024р. до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву та клопотання про витребування у Служби у справах дітей висновку щодо доцільності визначення місця проживання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю. В обґрунтування відзиву на позовну заяву відповідач зазначає, що малолітня донька проживає разом із матір`ю і на даний час спору про її місце проживання не існує /а.с. 65-66, 67/.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкас від 16.07.2024р. зобов`язано Службу у справах дітей Черкаської міської ради надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору між сторонами про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкас від 16.07.2024р. закрите підготовче провадження у справі, а справу призначено до судового розгляду по суті.

16.08.2024р. ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, до участі в справі в якості третьої особи залучено виконавчий комітет Черкаської міської ради.

18.09.2024р. до суду надійшов висновок органу опіки та піклування м. Черкаси про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 , в якому вказується про недоцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю - ОСОБА_4 , у зв`язку з відсутністю спору між батьками про місце проживання дитини.

В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Бібік О.М позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із позивачкою ОСОБА_4 . При цьому, просила врахувати, що між сторонами виникали конфліктні ситуації щодо місця проживання дитини, внаслідок чого задля забезпечення правової визначеності цього питання позивачка і звернулася до суду з даним позовом.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 позовні вимоги визнали та не заперечували проти задоволення позову.

В судове засідання представник Служби у справах дітей Черкаської міської ради - Зубалій Н.А., яка діє на підставі довіреності від 04.01.2024р., не з`явилася, однак 18.09.2024р. подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у відсутність представника третьої особи.

В судове засідання представник виконавчого комітету Черкаської міської ради не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши письмові матеріали справи, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Сторони ( ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ) з травня 2021 року по серпень 2022 року проживали в незареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася донька - ОСОБА_5 , батьком якої є відповідач, а матір`ю - позивачка.

З моменту народження малолітня донька проживає разом із матір`ю - ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Між сторонами існували суперечки щодо місця проживання малолітньої доньки, внаслідок чого позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Тож між сторонами існує спір з приводу визначення місця проживання дитини з одним з батьків, що регулюється положеннями Сімейного кодексу України (далі - СК) та іншими нормативно-правовими актами.

Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За змістом ст. 5 ЦПК України при здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, а у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 8 Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину.

Відповідно до ч. 4, ч. 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

В судовому засіданні встановлено, що малолітня - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом з позивачкою - ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач не заперечує проти визначення місця проживання малолітньої доньки разом із позивачкою.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство ґрунтується на принципі диспозитивності, відповідно до якого сторони розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. А згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною першою статті 206 ЦПК України передбачено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оцінивши обставини справи, суд доходить висновку, що визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб та не суперечить вимогам ст.ст. 1, 7, 18, 141, 157, 160, 161 Сімейного кодексу України, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

При цьому суд критично ставиться до висновку органу опіки та піклування м. Черкаси щодо недоцільності ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог. В цьому контексті слід звернути увагу, що положення ст.ст. 15, 16 ЦК визначають безумовне право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Протилежний висновок суперечить положенням ч. 3 ст. 4 ЦПК України, яка передбачає, що відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Позивачка вважала свої права порушеними, оскільки між нею та відповідачем виникали конфліктні ситуації з приводу місця проживання дитини. Після відкриття провадження по справі відповідач погодився із позовними вимогами позивачки. Отже сам факт звернення позивачки до суду з позовом та процесуальні дії сторін спору свідчать про наявність існування між ними непорозумінь з приводу визначення місця проживання доньки, внаслідок чого судом не встановлено перешкод для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог.

За таких обставин позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачкою при зверненні до суду в сумі 1 211,20 грн. /а.с. 1/. В позовній заяві позивачка просила стягнути судовий збір на її користь із відповідача. Разом з тим, відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а відтак позивачці слід компенсувати судовий збір, що складає 1 211,20 грн., за рахунок коштів Державного бюджету України у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 11-13, 81, 83, 89, 141, 200, 206, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Черкаської міської ради, виконавчий комітет Черкаської міської ради про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з її матір`ю - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючою за адресою: АДРЕСА_1 .

Компенсувати (повернути) ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) за рахунок коштів Державного бюджету України у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України, через Казначейство України, сплачений нею судовий збір за квитанцією №184 від 21.05.2024 року, в розмірі 1 211 грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 19 вересня 2024 року.

Головуючий: В.М. Скляренко