ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів:Гапонова А.В.,Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2024 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: стягувач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», боржник Акціонерного товариства «Акцент-Банк», -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий 03.01.2023 року на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року по справі № 0417/16178/2012 про стягнення з неї на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № HMIBAN17348872 від 02 липня 2008 року в розмірі 12 688,03 доларів США (що за курсом НБУ станом на 12.11.2012 року 7,99 становить 101 377,36 грн.), з яких: 8813,22 доларів США (що еквівалентно 70 417,63 грн.) заборгованість за кредитом; 3101,55 доларів США (що еквівалентно 24 781,39 грн.) заборгованість за процентами за користування кредитом; а також штрафи: 31,29 доларів США (що еквівалентно 250,01 грн.) штраф (фіксована частина) та 741,97 доларів США (що еквівалентно 5928,34 грн.) штраф (процентна складова).

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що на виконання постанови апеляційного суду 29 жовтня 2022 року нею було добровільно сплачено 101 377,36 грн. Однак після цього 03.01.2023 року судом був виданий виконавчий лист, на підставі якого 31.03.2023 року відкрито виконавче провадження. Тому вважала, що зобов`язання перед банком було виконано у повному обсязі.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2024 року відмовлено у заяві ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу від 01.07.2024 року та задовольнити заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції вимог чинного законодавства та невідповідність висновків суду обставинам справи.

З посиланням на доводи, аналогічні доводам заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню зазначала, що єдина грошова одиниця України це гривня і зобов`язання відповідно до вимог ст. 533 ЦК України має виконуватись у гривнях. Іноземна ж валюта може бути використана лише у випадках і порядку, встановленому законом. Звертає увагу, що у постанові Дніпровського апеляційного суду від 28 вересня 2022 рок, якою закінчено розгляд справи з урахуванням постанови про роз`яснення чітко зазначено, що заборгованість стягнута з неї за кредитним договором від 02 липня 2008 року в розмірі 12 688,03 доларів США еквівалентна за курсом НБУ 101 377,36 грн. і не допускає подвійного трактування, є чіткою та зрозумілою. Крім того банк не оскаржував постанови Дніпровського апеляційного суду, а отже свідомо погодився із встановленим судом еквівалентом, який також визначено ним у позовній заяві у гривнях.

В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про доставку повістки до електронних кабінетів заінтересованих осіб та на зазначений ОСОБА_1 в апеляційній скарзі номер телефону.

Згідно із ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, відповідно до ч.13 ст.128 ЦПК України за наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має електронного кабінету, та технічної можливості повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень у порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року по справі № 0417/16178/2012 задоволено частково позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № HMIBAN17348872 від 02 липня 2008 року в розмірі 12 688,03 доларів США (що за курсом НБУ станом на 12.11.2012 року 7,99 становить 101 377,36 грн.), з яких: 8813,22 доларів США (що еквівалентно 70 417,63 грн.) заборгованість за кредитом; 3101,55 доларів США (що еквівалентно 24 781,39 грн.) заборгованість за процентами за користування кредитом; а також штрафи: 31,29 доларів США (що еквівалентно 250,01 грн.) штраф (фіксована частина) та 741,97 доларів США (що еквівалентно 5928,34 грн.) штраф (процентна складова).

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 000,00 грн.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 1653,27 грн.

На виконання цієї постанови 03.01.2023 року Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська були видані виконавчі листи, зокрема відносно боржника ОСОБА_1 .

Заявляючи вимогу про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, боржник ОСОБА_1 посилається на те, що нею на виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року сплачено на користь стягувача 101 377,36 грн.

Відмовляючи у визнанні виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив із того, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму боргу за кредитним договором в іноземній валюті, а не в у гривнях, а тому надані заявником документи про сплату на користь банку суми заборгованості у гривнях не спростовують обов`язок боржника виконати судове рішення в іноземній валюті, яка була присуджена судом.

З такими висновками суду першої інстанції можливо погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини другої статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11 провадження № 61-45337св18.

Отже, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин: помилковість видачі виконавчого листа; боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).

Закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким що не підлягає виконанню з посиланням на те, що вона у добровільному порядку виконала судове рішення та сплатила на користь АТ КБ «Приват Банку» заборгованість зав кредитним договором у розмірі 101 377,36 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.

У висновках про застосування норм права, що викладені у пунктах 43, 44, 55, 56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №761/12665/14-ц (провадження №14-134цс18) зазначено наступне:

«Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом».

У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення».

Також у постанові від 16 січня 2019року у справі № 373/2054/16-ц Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц).

Як вбачається з матеріалів справи кредит надавався апелянту в доларах США, у постанові апеляційної інстанції та виконавчому листі зазначено про стягнення з боржника на користь банку заборгованості доларах США.

Отже, з огляду на зазначене, вищенаведені норми законодавства та висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки зазначення судом у судовому рішення еквівалента стягнутої суми в національній валюті гривні на час розгляду справи і ухвалення судом рішення не спростовує обов`язок боржник виконати судове рішення в іноземній валюті, яка була присуджена судом.

Інші доводи скарги щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни судового рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала відповідає вимогам закону та її слід залишити без змін.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді: