Справа №464/5703/24
пр № 2/464/1804/24
У Х В А Л А

16 вересня 2024 року м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м. Львова Сабара Л.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

встановила:

на розгляд Сихівського районного суду м. Львова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, шляхом визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 50,3 кв.м, яка складається з двох суміжних кімнат та кухні, до якої належить комора в підвалі 1,3 кв.м.; визнання за ОСОБА_1 права власності на частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 50,3 кв.м.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 02.09.2024 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу десятиденний строк з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви, шляхом зазначення ціни позову, сплати судового збору за позовну вимогу майнового характеру з урахуванням ціни позову, подання клопотання про витребування доказів відповідно до вимог ЦПК України.

10.09.2024 через систему «Електронний суд» надійшла заява про усунення недоліків, подана представником позивача ОСОБА_3 , відповідно до якої, з метою усунення недоліків позовної заяви, долучає до матеріалів справи клопотання про витребування доказу згідно з вимогами ст. ст. 84, 183 ЦПК України.

Разом з тим, в частині інших вимог ухвали суду від 02.09.2024, представник позивача зазначає, що стороною позивача належним чином виконано всі приписи ст. ст. 175, 177 ЦПК України щодо змісту та форми позовної заяви, а зауваження суду свідчать виключно про надмірний формалізм та покликані на те, щоб ускладнити заявнику доступ до суду таким чином і такою мірою, щоб завдавати шкоди суті цього його права доступу до суду. Позивач ОСОБА_1 не має можливості визначити вартість майна і, відповідно, ціну позову, оскільки не є власником спірного майна, про що зазначив у позовній заяві. Крім того, вважає, що визначення судом розміру судового збору, який підлягає сплаті за вимогу майнового характеру, в порядку ч. 2 ст. 176 ЦПК України, відповідає обсягу дискретних повноважень суду щодо попереднього визначення розміру судового збору, однак, на думку представника позивача, не може бути підставою для залишення позовної заяви без руху. Покликається на те, що оскільки позивач, не маючи змоги оцінити вартість спірного майна, фактично оцінив його вартість в сумі 121 120,00 грн., а відтак сплати судовий збір за вказану вимогу майнового характеру у розмірі 1 211,20 грн.

Розглянувши матеріали позовної заяви, заяву про усунення недоліків, суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (ч. 2 ст. 185 ЦПК України).

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що залишення позовної заяви без руху це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання. Недоліки можуть стосуватися як позовної заяви (змісту та форми), так і порядку її подання. При цьому, оцінка позовної заяви та констатація недоліків у ній є суб`єктивною.

Водночас, беручи до уваги завдання суду забезпечити розгляд і вирішення справи в розумний строк, суд може не залишати позовну заяву без руху, якщо недоліки є неістотними, і можуть бути усунуті в процесі підготовки справи до судового розгляду.

У своїй практиці Верховний Суд неодноразово зауважував, що надмірний формалізм судів до позовної заяви не має допускатись, і лише з несуттєвих недоліків, тих які не впливають на вирішення спору, позовна заява не має залишатись без руху, адже цим чиняться перешкоди у доступі особи до правосуддя.

Між тим, у кожному випадку, суддя має оцінити, чи є виявлені ним недоліки суттєвими і чи за їхньої наявності може бути вирішена справа з дотриманням всебічного, повного і неупередженого її розгляду.

Зважаючи на викладене, суддя, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, встановила, зокрема, що всупереч п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява не містить ціни позову, а також всупереч ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до такої не долучено документу, що підтверджує сплату судового збору за позовну вимогу майнового характеру (визнання права власності на частку спірного майна) з урахуванням такої ціни позову.

При цьому, суддя зазначила, що позивачу слід доплатити судовий збір за позовну вимогу майнового характеру (оскільки останнім сплачено за вказану вимог 1 211,20 грн.), враховуючи визначену ним ціну позову на підставі належних доказів.

Водночас, у разі неможливості надати суду належні докази на підтвердження визначеної позивачем ціни позову стосовно спірного майна, та відповідно до вказаного визначити суму судового збору, яка підлягає сплаті, суддя зазначила, що слід вважати встановленим, що за подання вказаної позовної вимоги підлягає сплаті судовий збір у розмірі 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 15 140,00 грн.

Таким чином, суддя, оцінивши виявлені недоліки, які є суттєвими, що об`єктивно унеможливлюють відкриття провадження у справі, та які не можуть бути усунуті в процесі підготовки справи до судового розгляду, прийшла до переконання, що позовну заяву подано без дотримання вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України, відтак постановила ухвалу про залишення позовної заяви без руху від 02.09.2024, в якій, відповідно до ч. 2 ст. 185 ЦПК України, зазначила недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення.

Як вбачається з доводів заяви про усунення недоліків позовної заяви, позивач не погоджується з вимогами ухвали суду від 02.09.2024 про залишення позовної заяви без руху в частині визначення ціни позову та сплати судового збору за позовну вимогу майнового характеру.

Суддя звертає увагу на те, що положеннями ст. 175, 176 ЦПК України встановлено, що позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, яка у позовах про визнання права власності на майно визначається вартістю такого. Вказана вимога є імперативною, оскільки зобов`язує позивача зазначити ціну позову, якщо такий підлягає грошовій оцінці.

Водночас, згідно з твердженнями позивача, останній не має можливості визначити вартість спірного майна, оскільки не є власником такого, відтак не має змоги забезпечити проведення оцінки майна в порядку вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Однак, в подальшому, зазначає, що при поданні позовної заяви сплатив судовий збір за вимогу майнового характеру у розмірі 1 211,20 грн., відтак фактично оцінив вартість спірного майна у розмірі 121 120,00 грн.

Відомостей про те, що позивачем орієнтовно оцінено вартість спірного майна у розмірі 121 120,00 грн., позовна заява не містить.

При цьому, такі покликання позивача суддя вважає голослівними та необґрунтованими, оскільки будь-яких доказів, які б підтверджували визначену позивачем орієнтовну вартість спірного майна, ані до матеріалів позовної заяви, ані до заяви про усунення недоліків останнім не надано.

Між тим, при постановленні ухвали про залишення позовної заяви без руху, суддею враховано доводи позивача про неможливість визначити ціну позову, у зв`язку із чим ним сплачено судовий збір за вимогу майнового характеру у розмірі 1 211,20 грн., та роз`яснено, що останньому слід визначити ціну позову, як цього вимагає п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, та доплатити судовий збір за таку вимогу відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» за ставками судового збору, встановленими для позову майнового характеру, виходячи з ціни позову.

При цьому, у разі неможливості надати суду належні докази на підтвердження визначеної позивачем ціни позову стосовно спірного майна та відповідно до вказаного визначити суму судового збору, яка підлягає сплаті, суддя встановила, що за подання вказаної позовної вимоги підлягає сплаті судовий збір 15 140,00 грн.

Разом з тим, суддя звертає увагу, на те, що ухвалою про залишення позовної заяви без руху не визначено ціну позову, а визначено ставку судового збору, котру слід сплатити позивачу за подання позовної заяви з урахуванням предмету спору.

Як вбачається з доводів заяви про усунення недоліків та встановлено суддею, позивач не надав суду належних доказів на підтвердження визначеної ним ціни позову стосовно спірного майна, вартість якого останній визначив у розмірі 121 200,00 грн., у зв`язку із чим відсутні підстави вважати, що за вимогу майнового характеру підлягає сплаті судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Водночас, доказів сплати судового збору, встановленого судом в порядку ч. 2 ст. 176 ЦПК України, у розмірі 15 140,00 грн. (доплати суми судового збору у розмірі 13 928,80 грн.) позивачем суду не надано.

Суддя погоджується з покликанням представника позивача на практику ЄСПЛ, згідно з якою, зокрема, сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права.

Разом з тим, за практикою щодо застосування статті 6 Конвенції, наведеною, зокрема, у рішеннях ЄСПЛ у справах «Георгел і Георгета Стоїческу проти Румунії» (Georgel and Georgeta Stoicescu v. Romania), «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір має бути розумним, таким, що з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачений. Великий розмір судових витрат, який не враховує фінансового положення заявників, може бути розглянутий як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.

Покликаючись на наведену практику, представник позивач не надав будь-яких доказів, з яких би суд міг оцінити фінансове становище позивача, а відтак оцінити чи визначений судом розмір судового збору, який підлягає сплаті, обмежує право останнього на доступ до правосуддя. При цьому, з клопотаннями про відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати позивач до суду не звертався.

За наведених обставин, суддя приходить до переконання, що позивачем в повному обсязі не усунуто недоліків позовної заяви, які на думку судді є істтними.

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України встановлено, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

За наведених вище обставин, приходжу до висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя слід вважати неподаною та повернути заявнику.

На підставі ст. 185 ЦПК України, керуючись ст. 258-261, 353 ЦПК України, суддя,

постановила:

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя вважати неподаною та повернути заявнику.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано суддею 16 вересня 2024 року.

Суддя Сабара Л.В.