Дата документу 23.01.2024 Справа № 337/4251/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/4251/22 Головуючий у 1 інстанції: Ширіна С.А.
Провадження № 22-ц/807/145/24 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» січня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнила, до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 10.03.2020 року між нею та АТ «Приватбанк» було укладено Угоду №SAMDNWFC7 про надання банківських послуг на платіжну картку «Універсальна Gold» та нею отримано платіжну кредитну картку «Універсальна» з кредитним лімітом у розмірі 25 000,00 гривень.

З часу отримання кредитної картки кредитними коштами вона не користувалася.

23.07.2022 року невідомі особи під приводом купівлі технічного засобу, а саме принтеру, шахрайським шляхом, діючи умисно, шляхом незаконних операцій, з її особистих рахунків (карток) вкрали грошові кошти в сумі 40 130 гривень, які були зняті з платіжної картки «Універсальна Gold», на якій знаходилися особисті накопичення, та 38 126 гривень були зняті з кредитної картки «Універсальна».

23.07.2022 року вона звернулась до ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області із заявою про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, на підставі чого було відкрито кримінальне провадження №70000744 за ч.3 ст.190 КК України та визнано її потерпілою за даним кримінальним провадженням.

Після звернення до правоохоронних органів вона звернулася до відділення банку з метою доведення до відома банку інформації стосовно вчинення відносно неї злочину, незаконного списання грошових коштів з її платіжних та кредитних карток шахрайським шляхом,блокування карток.

Через деякий час банком було здійснено списання грошових коштів з картки «Універсальна Gold» на погашення відсотків та тіла за кредитною карткою «Універсальна». Вважала, що списання було здійснено банком незаконно.

З метою недопущення списання грошових коштів в майбутньому вона звернулася до банку з вимогою припинення нарахування відсотків за користування кредитом за картковим рахунком НОМЕР_1 , штрафних санкцій за невиконання зобов`язань та припинення незаконного списання коштів з її карток, на яких знаходяться особисті накопичення ( у зв`язку з проведенням досудового розслідування за кримінальним провадженням №70000744), а також вимогою відновити залишок коштів на картковий рахунок НОМЕР_1 , до того стану, у якому він був станом на 23.07.2022року.

Листом від 06.10.2022 відповідач повідомив про відсутність правових підстав для задоволення її вимог.

На підставі зазначеного просила:

- зобов`язати АТ «Приватбанк» зарахувати на її рахунок безпідставно списані внаслідок проведення операції (трансакції) 23.07.2022 року кошти у розмірі 38 126,00 грн.;

- зобов`язати АТ «Приватбанк» відновити кошти кредитного ліміту на картковому рахунку НОМЕР_1 на платіжну картку «Універсальна» у розмірі 38126,00 грн., яка їй належить;

- зобов`язати АТ «Приватбанк» зарахувати на її рахунок безпідставно списані внаслідок проведення операції (трансакції) 23.07.2022 року кошти у розмірі 40 130,00 грн.;

- зобов`язати АТ «Приватбанк» відновити кошти на картковому рахунку НОМЕР_1 на платіжну картку «Універсальна Gold» у розмірі 40 130,00 грн., яка їй належить;

- зобов`язати АТ «Приватбанк» припинити нарахування їй процентів, пені та інших штрафних санкцій за користування використаним кредитним лімітом, що утворилися внаслідок проведення операції (трансакції) 23.07.2022року;

- зобов`язати АТ «Приватбанк» скасувати нараховані їй проценти, пеню та інших штрафних санкцій за користування використаним кредитним лімітом, що утворилися внаслідок проведення операції (трансакції) 23.07.2022року;

- судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 направила апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що відсутність вироку не є підставою для відмови в задоволенні позову, в неї була відсутня воля на вчинення переказу, банком не спростовано факту її звернення з вимогою про скасування транзакцій, відповідачем не доведено, що вона своїми діями сприяла у доступі до своїх карткових рахунків чи надала інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції, споживач є слабкою стороною у правовідносинах, матеріали справи не містять Умови та правила надання банківських послуг, просила скасувати рішення суду та прийняти нову постанову про задоволення позову.

АТ КБ «ПриватБанк» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що позивач добровільно повідомила стороннім особам свої персональні дані номер картки, строк її дії, пароль входу до власного аккаунта Приват24, заповнивши так звану «форму оплати «OLX-доставка» - фішингове гіперпосилання, що дало змогу третім особам заволодіти її особистим Приват24 та розпоряджатися її коштами на всіх її картках/рахунках у банку; на час здійснення спірних транзакцій у банка були відсутні будь-які заяви від клієнта та правові підстави для нездійснення цих платежів клієнта з її картки, а тому з боку банка не було вчинено жодних порушень; позивач звернулася до банку вже після здійснення цих операцій; за приписами ст. 1069 ЦК України якщо банк здійснює платежі з рахунка клієнта відповідно до договору банківського рахунка, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу; нарахування банком за договором процентів, комісії та неустойки є лише попередньою фіксацією факту наявності боргу та порушення цивільно-правових зобов`язань, а тому не впливає на права позивача; ОСОБА_1 може захистити свої права боржника в частині нарахованих процентів, неустойки під час розгляду іншої цивільної справи в Хортицькому районному суді м. Запоріжжя № 337/4032/23 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, яка зупинена ухвалою суду від 26 вересня 2023 року до розгляду цієї справи; суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що перекази коштів відбулися до відомої особи - іншого клієнта банку ОСОБА_2 , а тому що належним відповідачем у даній справі повинна бути ця особа, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що втрата грошей сталася через власну недбалість позивачки по захисту власних персональних даних і коштів,своїми діями ОСОБА_1 сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, які дають змогу ініціювати платіжні операції, що дає підстави для відповідальності користувача за проведені платіжні операції.

Крім того, суд зазначив, що нарахування банком за договором процентів, комісії та неустойки є лише попередньою фіксацією факту наявності боргу та порушення цивільно-правових зобов`язань, а тому не впливає на права клієнта. Відповідний розрахунок може бути письмовим доказом, який у разі виникнення спору між сторонами повинен оцінюватися судом відповідно до вимог процесуального законодавства. Отже, позовна вимога про припинення нарахування процентів та інших сум не є ефективним способом захисту і не підлягає задоволенню судом. До того ж, позивачем не надано доказів, що кошти були списані без законних підстав, банком порушено правила розрахункових операцій.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Матеріалами справи підтверджено, що 10.03.2020 року між АТ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено Угоду №SAMDNWFC7 про надання банківських послуг на платіжну картку "Універсальна Gold" ( НОМЕР_2 ), рахунок НОМЕР_1 , та надано платіжну кредитну картку «Універсальна» ( НОМЕР_3 ) з відкритим кредитним лімітом у розмірі 25 000,00 гривень (т.1, а.с.54-60).

З банківських виписок по рахункам/карткам позивачки вбачається, що з платіжних карток ОСОБА_1 - Універсальна Gold" ( НОМЕР_2 ) рахунок НОМЕР_1 та платіжної картки «Універсальна» ( НОМЕР_3 ) через програму «Приват24» 23 липня 2022 року о 17 год. 53 хвил. відбулося списання грошових коштів в сумі 38 126 гривень були зняті з кредитної картки «Універсальна» (т.1, а.с.23-24) та 40 130 гривень, які були зняті з платіжної картки «Універсальна Gold», на якій знаходилися особисті накопичення, а всього на загальну суму 78 256,00 гривень (т.1, а.с.25).

Судом також встановлено, що перший дзвінок до відповідача з повідомленням про шахрайські перекази коштів ОСОБА_1 здійснила 23 липня 2022 року о 18 год. 04 хвил., тобто після здійснення всіх цих платежів, що підтверджується аудіо файлом розмови оператора АТ КБ «Приватбанк» з клієнткою ( номер 726842371 від 2022-07-23 18:04:58), а також скріншотом з банківського програмного комплексу з інформацією про запис та здійснення цього дзвінка (т.1, а.с.186).

Другий дзвінок до відповідача з додатковою інформацією про шахрайські перекази коштів ОСОБА_1 здійснила 25 липня 2022 року об 11 год. 28 хвил., що підтверджується аудіо файлом розмови оператора ПриватБанка з клієнткою ( номер 726912179 від 2022-07-25 11:28:16), а також скріншотом з банківського програмного комплексу з інформацією про запис та здійснення цього дзвінка (т.1, а.с.185).

Матеріали справи містять два скріншоти з банківського програмного комплексу з інформацією по обом карткам ОСОБА_1 , у яких зазначається, що для підтвердження проведення 4 (чотирьох) платежів від 23.07.2022 року, яких не визнає позивачка, був вірно зазначений Пін - код ( стовпчик «PIN OK» з позначкою «1») , тобто вірно введений Пін-код (т.1, а.с.181-182).

З наданих скріншотів про повідомлення СМС-банкінгу, вбачається, що розголошення банківської інформації із заповненням шахрайського/фішингового гіперпосилання на форму оплати «OLX-доставка» та авторизацією у Приват24 відбулося 23 липня 2022 року о 12 год. 33-34 хвил., коли клієнтка правильно ввела пароль до свого Приват24 на смартфоні.

23 липня 2022 року позивачка звернулася до ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області зі заявою про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, на підставі чого було відкрито кримінальне провадження №70000744 за ч.3 ст.190 КК України та визнано її потерпілою за даним кримінальним провадженням (т.1, а.с.128).

Після звернення до правоохоронних органів ОСОБА_1 звернулася до відділення банку, з метою доведення до відома банку інформації стосовно вчинення відносно неї злочину, незаконного списання грошових коштів з її платіжних та кредитних карток шахрайським шляхом та вимогою припинення нарахування штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань, відсотків за користування кредитом за картковим рахунком НОМЕР_1 та припинення незаконного списання з її карток , на яких знаходяться особисті накопичення, у зв`язку з проведенням досудового розслідування за кримінальним провадженням № №70000744, та вимогою відновити залишок коштів на картковий рахунок НОМЕР_1 , до того стану, у якому він був станом на 23.07.2022року (т.1, а.с.130-131).

Листом ПриватБанка від 06.10.2022 року відмовлено у задоволенні вимог позивачки з повідомленням про відсутність правових підстав (т.1, а.с.16-17).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку(стаття 509 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Пунктом 2 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (тут і далі в редакції Положення на час виникнення спірних правовідносин)визначено, що емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Пунктами 7, 8 розділу VI Положення передбачено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян» (пункт 10 розділу VI Положення).

За приписами ст. ст. 1066, 1068 Цивільного кодексу України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Правова позиція щодо провини позивача/клієнта через його власну бездіяльність по захисту власних персональних даних та власного мобільного фінансового телефону, що дало змогу третім особам отримати вільний доступ до карток ПриватБанка в системі „Приват24" викладена в постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 712/9107/18 (провадження № 61-9877св19).

Пунктом 14.12 ст. 14 Закону України « Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» зазначено, що користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Відповідно до пунктів 1, 2, 6 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» затвердженої Постановою Правління НБУ від 05.11.2014 р. № 705 „ Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів ", користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банка бо визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

За приписами пункту 14.16 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Згідно з наданими банком виписками по рахункам/карткам позивача, часом проведення останньої з чотирьох транзакцій/переказів коштів є 23.07.2022 р. о 17:53 год.

За матеріалами справи вперше дзвінок до ПриватБанку з повідомленням про несанкціоновані перекази коштів надійшов від позивачки 23.07.2022 р. о 18 год. 04 хв. 58 секунд, що підтверджується аудіо файлом № 726842371 від 2022-07-23 18:04:58 та скріншотом з банківського програмного комплексу з інформацією про запис та здійснення цього дзвінка.

Тобто, позивачка зателефонувала оператору АТ КБ «Приватбанк» вже після здійснення операцій з переказу грошових коштів.

Вдруге ОСОБА_1 здійснила дзвінок до ПриватБанку 25.07.2022 р. об 11 год. 28 хв. 16 секунд (аудіо файл № 726912179 від 2022-07-25 11:28:16).

Колегія суддів звертає увагу на те, що саме клієнт зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та негайно повідомляти банк про операції, які не виконувалися ним. До моменту такого повідомлення відповідальність у повному обсязі за всі операції несе виключно клієнт.

Судова колегія також враховує відомості Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000744, відповідно до яких 23.07.2022 року за заявою ОСОБА_1 внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, за фактом, що невстановлені особи, під приводом купівлі технічного засобу, а саме принтеру, шахрайським шляхом, умисно, шляхом незаконних операцій з використанням оперативно-обчислювальної техніки, скинувши їй посилання на форму оплати «OLХ-доставка», з особистих банківських рахунків потерпілої викрали грошові кошти.

Разом з цим, відповідач надав суду два скріншоти з банківського програмного комплексу з інформацією по карткам ОСОБА_1 , з яких вбачається, що для підтвердження чотирьох платежів від 23.07.2022 року був вірно введений ПІН-код, про що свідчить стовпчик «PIN OK» з позначкою «1», тобто вірно введений.

Відтак, апеляційний суд доходить висновку, що розпорядження на списання грошових коштів з рахунку позивачки було вчинено з використанням власного фінансового телефону позивачки шляхом розголошення стороннім особам ПІН-кодів від своїх карток, що мало наслідком списання коштів з її банківських рахунків.

Отже, ОСОБА_1 , у розумінні абзацу другого пунктів 1.23, 1.24 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», не доведено здійснення Банком неналежного чи помилкового переказу. Позивачкою не доведено належними й достатніми доказами того, що вона як користувач не замовляла і не оформляла здійснення платіжних операцій за відкритими їй банківськими рахунками; не довела порушення Банком вимог Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Умов та правил надання банківських послуг, що банком порушено правила розрахункових операцій; не довела тієї обставини, що Банком здійснено недозволені або некоректно виконані платіжні операції, чи вчинено їх без розпорядження та без волевиявлення позивачки.

Вказані обставини в сукупності свідчать про недоведеність наявного порушення прав позивачки ОСОБА_1 з боку відповідача АТ КБ ПриватБанк при здійсненні 23.07.2022 року платіжних операцій і, відповідно, відсутність підстав для зобов`язання його поновити залишок коштів на рахунку в розмірі, який існував на час здійснення цих операцій.

Апеляційний суд вважає, що позивачка не надала суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б доводили зазначені нею обставини і слугували б підставою для захисту її прав у обраний нею спосіб, зокрема, щодо списання коштів, зобов`язання Банку відновити залишок коштів на картковому рахунку.

Колегія суддів звертає також увагу, що відповідач сприяв встановленню кола осіб, на користь яких були здійснені транзакції з карткових рахунків позивачки. Так, відповідачем заявлялося клопотання про витребування доказів, а саме повної виписки по картковим рахункам позивачки з метою отримання інформації щодо осіб, які отримали грошові перекази 23.07.2022 року (т.1, а.с.98-103).

На виконання ухвали Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 червня 2023 року про витребування вищевказаних доказів (т.1, а.с.156-157) банк надав відомості, відповідно до яких отримувачем коштів ОСОБА_1 був клієнт АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , НОМЕР_4 ) (т.1, а.с.165).

Так, з карти позивачки НОМЕР_3 23.07.2022 року було здійснено два грошових перекази на картку НОМЕР_5 ОСОБА_2 в розмірі 20 227,50 грн (о 17:51 год.) та в розмірі 18 783,44 грн (о 17:53 год.) в терміналі самообслуговування: АДРЕСА_2 , магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (т.1, а.с.170).

З карти позивачки НОМЕР_2 23.07.2022 року було здійснено два грошових перекази на картку НОМЕР_5 ОСОБА_2 в розмірі 20 065,00 грн (о 17:48 год.) та в розмірі 20 065,00 грн (о 17:50 год.) в терміналі самообслуговування: АДРЕСА_2 , магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (т.1 а.с.171).

Вказані докази у відповідності до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України були надіслані банком на електронну адресу представника позивачки - адвоката Середа Д.М. ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1, а.с.190), вказану цим представником, зокрема, у заяві від 03.04.2023 року (т.1, а.с.115).

Частиною третьою статті 13 ЦПК України встановлено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Проте, сторона позивача не ініціювала питання щодо заміни відповідача чи залучення ОСОБА_2 в якості співвідповідача до розгляду справи.

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачка своїми діями сприяла незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 23.07.2022 року.

При розгляді справи судом не встановлено вини відповідача у несанкціонованому знятті грошових коштів з рахунку позивача та, відповідно, безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями та шкодою.

Щодо позовних вимог про зобов`язання банка припинити нарахування та скасувати нараховані проценти, пеню та інші штрафні санкції за користування кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведення транзакцій 23.07.2022 р., суд дійшов висновку про те, що зазначені позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з такого.

Так, у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року справа № 320/8618/15-ц провадження № 61-4393сво18 зазначено, що у пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною.

Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини 2 статті 16 ЦК України.

Тлумачення статей 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування сплати, зобов`язання зарахувати перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії із скасування нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги. Об`єднана палата вважає, що позовна вимога про зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за період з березня 2015 року по теперішній час у сумі 2500 грн. на тіло кредиту по кредитному договору, є неефективним способом захисту, оскільки не відновлює порушене право і жодним чином не нівелює негативні наслідки порушення її права. Нарахування позивачу пені (штрафу тощо) є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача. Відповідний розрахунок може бути письмовим доказом, який у разі виникнення спору між сторонами повинен оцінюватися судом відповідно до вимог процесуального законодавства.

Крім цього, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що Банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Таким чином, нарахування банком за договором процентів, комісії та неустойки є лише попередньою фіксацією факту наявності боргу та порушення цивільно-правових зобов`язань, а тому не впливає на права клієнта і позовна вимога про припинення та нарахування процентів та інших сум не є ефективним способом захисту і не підлягає задоволенню судом.

Тягар доведення підстав позову в такій категорії справ покладено саме на позивача, який вважає, що банк своїми діями чи бездіяльністю порушив права позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Таким чином, всебічно оцінюючи надані сторонами докази дослідивши на підставі зібраних доказів у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення не санкціоновано списаних та знятих з карткових рахунків грошових коштів не підлягають до задоволення, в зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю.

Ураховуючи, що переказ грошових коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 відбувся внаслідок її необачної поведінки, не надання нею належних та допустимих доказів на підтвердження порушення банком правил проведення розрахункових операцій в процесі переказу грошових коштів з її карткового рахунку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість зазначених позовних вимог.

Доводи касаційної скарги про не урахування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, та Верховного Суду, викладених у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 691/699/16-ц, є необґрунтованими, оскільки зазначені постанови ухвалені за наявності інших фактичних обставин справи.

Доводи апеляційної скарги щодо несанкціонованого збільшення банком кредитного ліміту колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки встановленим є факт того, що позивачка власними діями сприяла незаконному використанню ПІН-коду та іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 23.07.2022 року. До того ж, вимоги позовної заяви ОСОБА_1 не були обґрунтовані такою підставою, докази на підтвердження вказаних обставин суду не надавались.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються, зокрема, підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 6 ст. 367 ЦПК України).

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Належних, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Колегія суддів наголошує, що позивачка не позбавлена можливості звернутись до суду з позовом до осіб, на рахунки яких були перераховані кошти, в порядку положень статті1212 ЦК України щодо стягнення майна, набутого без достатньої правової підстави.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишенню без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 25 січня 2024 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: В.Ю. Бєлка

І.В. Кочеткова