Справа №444/1646/24 Головуючий у 1 інстанції:Оприск З. Л.
Провадження №22-ц/811/1329/24 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретар:Чиж Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Жовківського районного суду Львівської області в складі судді Оприска З.Л. від 24 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Жовківське районне управління Державної виконавчої служби у Львівській області, про відшкодування витрат на поліпшення майна й ринкової вартості та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 24 квітня 2024 року у задоволенні заяви про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) в інтересах ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), третя особа Жовківське районне управління Державної виконавчої служби у Львівській області, про відшкодування витрат на поліпшення майна й ринкової вартості та моральної шкоди відмовлено повністю.

У задоволенні заяви про забезпечення позову, викладеної у позовній заяві ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) в інтересах ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), третя особа Жовківське районне управління Державної виконавчої служби у Львівській області, про відшкодування витрат на поліпшення майна й ринкової вартості та моральної шкоди відмовлено повністю.

Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу про відмову у забезпеченні позову та ухвалити нове судове рішення, яким:

- накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_3 ;

- заборонити:

- пересуванням транспортним засобом;

- вчиняти будь-які дії;

- заборонити виїзду за межі України;

- блокування рахунків ОСОБА_3 , відповідно до ст. 150 ЦПК України;

- накласти арешт на все нерухоме майно:

- магазин в АДРЕСА_3 ;

- земельні ділянки:

- площею 0,0250 га з кадастровим номером :01:003:0049 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування будівель торгівлі;

- площею 0,0323 га з кадастровим номером :01:003:0064 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, відповідно до ст. 150 ЦПК України.

Вважає зазначене рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Зазначає, що між сторонами існує тривалий спір і це вже є неспростовним доказом того, що слід було винести позитивну ухвалу. Вважає, що було неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, та неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок того, що докази навіть не брали до уваги й невідомо чи їх взагалі досліджували. Звертає увагу, що судом першої інстанції не було враховано жодного аргументу позивача. Вважає, що вирішуючи питання про забезпечення позов, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Зазначає, що важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову. І така загроза, на думку апелянта є та була доведена.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що такі повідомлялися про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та те, що від ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх сторони, а відповідачкою подано письмові пояснення на апеляційну скаргу із викладом своєї позиції по суті розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів заяв про забезпечення позову, апеляційної скарги, письмових пояснень відповідачки ОСОБА_3 , відповіді на відзив на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частково до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 149, 151 ЦПК України, постанову Пленуму Верховного Суду від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» та відмовляючи у задоволенні заяв про забезпечення позову, виходив з того, що клопотання про забезпечення позову обґрунтовується на припущеннях, і суду не надано будь-яких доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову, про які просить представник позивача, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а також того, що відповідач чи інші особи мають намір вчиняти дії, вказані позивачем в заявах про забезпечення позову. Окрім цього, встановлено, що між сторонами вже тривалий час існує спір.

Колегія суддів, вважає, що такі висновки обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають, висновки суду є частково суперечливими, обставини, які суд вважав встановленими недоведені, а тому судове рішення підлягає скасуванню.

Згідно ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку, а також на майно або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, заподіяних злочином. Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов`язку вчиняти певні дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обов`язку вчиняти певні дії. Не допускається забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії за позовами власників або кредиторів неплатоспроможного банку до такого банку або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Майно або грошові суми клієнта неплатоспроможного банку, на які судом накладено арешт до дня віднесення банку до категорії неплатоспроможних, можуть бути передані приймаючому або перехідному банку чи спеціалізованій установі, утвореній Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, у встановленому законодавством про систему гарантування вкладів фізичних осіб порядку з письмовим повідомленням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб особи, в інтересах якої накладено арешт. При цьому передані майно або грошові суми залишаються обтяженими відповідно до ухвали суду про накладення арешту. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до змісту п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», у якій судом касаційної інстанції розтлумачено схожі правовідносини, «забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду».

Відповідно до змісту п. 3 Постанови, згідно з п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно змісту п.4 згаданої Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що:

-між сторонами дійсно виник спір та

-існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову;

-з`ясувати обсяг позовних вимог,

-дані про особу відповідача, а також

-відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Колегія суддів, відповідно до вказаних вище вимог закону та роз`яснень схожих за змістом правовідносин, перевіряючи: чи дійсно між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; обсяг позовних вимог; дані про особу відповідача; відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; а також беручи до уваги інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, вважає, що заяви про забезпечення позову підлягали до часткового задоволення.

Як вбачається із виділених матеріалів цивільної справи, що надійшли на розгляд до апеляційного суду, у квітні 2024 року ОСОБА_2 (в інтересах якого діє законний представник опікун ОСОБА_1 ) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , третя особа Жовківське районне управління Державної виконавчої служби у Львівській області про відшкодування витрат на поліпшення майна й ринкової вартості та моральної шкоди, у якому просив:

- cтягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 суму у розмірі 600 000 гривень витрат на поліпшення магазину та збільшення ринкової вартості завдяки вищезазначеним роботам АДРЕСА_3 та земельних ділянок кадастрові номера: :01:003:0049 та :01:003:0064;

- cтягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 суму у розмірі 100 000 гривень моральної компенсації;

- cтягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 загальну суму у розмірі 700 000 гривень.

В обґрунтування позову зазначав, що ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу від 13.07.1998 року придбав будинок АДРЕСА_3 . В подальшому вказаний житловий будинок вибув з його володіння поза його волею. Зазначає, що безліч матеріалів справи у десятки томів містяться у самому Жовківському районному суді Львівської області, а також у відповідних реєстрах. Вказує, що добросовісно володів майном починаючи від 2006 року та по 2024 рік, що складає 18 років і надалі добросовісно ним володіє, оскільки до постанови від 28 лютого 2024 року Верховного Суду, він вважав і досі вважає, що це сімейна нерухомість та відкрито нею володіє, робить поточні ремонти, утримує, дбає. Це також стосується земельних ділянок, майна, ціна яких суттєво виросла за 18 років завдяки вкладам. Зазначає, що господарсько-побутові будівлі інженерні мережі вважають приналежністю головної речі і не є самостійними нерухомими речами, тому для користування та обслуговування права частиною земельної ділянки потрібно земельний сервітут на право їх обслуговування. З цього всього слідує також, що якщо ОСОБА_4 тільки вступила в спадщину, але не зареєструвала, не мала наміру навіть претендувати на згадане майно, знала, що позивач ним публічно користується, має право власності на вказані об`єкти нерухомості за набувальною давністю та добросовісного безперервного користування, яке триває 18 років.

Окрім цього, в позовній заяві представник позивача просив:

-накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_3 , заборонити пересуванням транспортним засобом, вчиняти будь-які дії, заборонити виїзду за межі України, блокування рахунків ОСОБА_3 , відповідно до ст. 150 ЦПК України;

- накласти арешт на все нерухоме майно: магазин в АДРЕСА_3 та земельні ділянки площею 0,0250 га з кадастровим номером :01:003:0049 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування будівель торгівлі та земельну ділянку площею 0,0323 га з кадастровим номером :01:003:0064 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, відповідно до ст.150 ЦПК України;

- зупинити виконавче провадження (виконавчий лист від 03 грудня 2012 року), де стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 суму у розмірі 551 875 гривень (п`ятсот п`ятдесят одна тисяча вісімсот сімдесят п`ять гривень), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки ОСОБА_3 прийняла спадщину, але не зареєструвала на себе майно.

Разом із позовною заявою ОСОБА_2 (в інтересах якого діє законний представник опікун ОСОБА_1 ) подав заяву про забезпечення позову, в якій просив:

- накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_3 , заборонити пересуванням транспортним засобом, вчиняти будь-які дії, заборонити виїзду за межі України, блокування рахунків, відповідно до ст. 150 ЦПК України;

-накласти арешт на все нерухоме майно: магазин в АДРЕСА_3 та земельні ділянки площею 0,0250 га з кадастровим номером :01:003:0049 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування будівель торгівлі та земельну ділянку площею 0,0323 га з кадастровим номером :01:003:0064 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, відповідно до ст. 150 ЦПК України.

З виділених матеріалів, а також вказане встановлено і судом першої інстанції та сторонами не оспорено, що між позивачем та ОСОБА_3 тривали ряд справ, а саме цивільні справи №2-911за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про відшкодування витрат на поліпшення майна та за зустрічним позовом ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, №1308/1048/2012 за позовом ОСОБА_2 в інтересах якого діє ОСОБА_7 до виконкому Дублянської міської ради, ОСОБА_5 , третіх осіб: Дублянська міська рада, ОБТІ та ЕО про визнання недійсним державних актів про право приватної власності на землю, свідоцтва про право власності на магазин, виданих ОСОБА_5 та скасування реєстрації права власності на магазин, тощо.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , вбачається, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.90)

Із заяви про прийняття спадщини, адресованої приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Якимів Н.Б. від 17.11.2014р. за № 138, вбачається, що дружина ОСОБА_5 ОСОБА_3 звернулася із заявою про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті її чоловіка, в якій також зазначила, що крім неї спадкоємцями є син померлого ОСОБА_8 та донька померлого ОСОБА_9 (а.с.88).

З копії листа приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Якимів М.Б., вбачається, що 17.11.2014 року відкрито спадкову справу №43/2014 після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 , являється його дружина - ОСОБА_3 , 1955 року народження. Окрім цього повідомила, що ОСОБА_3 прийняла спадщину, яка залишилася після смерті її чоловіка(а.с.90).

Таким чином, спадкоємцем ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його дружина ОСОБА_3 , 1955 року народження.

Предметом позову у цій справі є стягнення грошових коштів у розмірі 700 000 грн., тобто вимога майнового характеру.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до них, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Враховуючи характер спірних правовідносин, а також те, що між позивачем та сім`єю відповідачки, а на даний час і з нею особисто тривалий час тривають судові спори; рішення ухвалені за наслідками розгляду спорів тривалий час не виконуються; сторони і на даний час мають ряд неузгоджених спірних питань, тощо колегія суддів апеляційного суду вважає, що заяви про забезпечення позову є частково підставні та існує загроза утруднення чи унеможливлення виконання в майбутньому потенційного рішення суду про задоволення позову.

Що стосується способу забезпечення позову, то колегія суддів вважає, що забезпечення у вигляді накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно відповідачки, безпосередньо пов`язаний з предметом спору та спроможний забезпечити ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, при виконанні потенційного рішення суду про задоволення позову (стягнення грошової суми).

Подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020р. у справі №381/4019/18.

Поряд із цим, забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належать відповідачці не можна визнати співмірним із заявленими позивачем вимогами, оскільки предметом позову у цій справі є стягнення грошових коштів саме у розмірі 700 000 грн.

Тому, з огляду на предмет позову, а також те, що задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідачка необхідну суму грошових коштів, колегія суддів вважає за доцільне накласти арешт все рухоме та нерухоме майно, що належать ОСОБА_3 у межах ціни позову 700 000 грн.

За таких обставин колегія суддів вважає необхідним застосувати саме цей вид забезпечення позову, у зв`язку з чим заяви про забезпечення позову у цій частині теж вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Такий захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами, відповідає критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, має тимчасовий характер та не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки арештоване майно фактично перебуває у її володінні, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Щодо видів забезпечення позову заявленого позивачем у вигляді заборони вчиняти певні дії, слід зазначити наступне.

Заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмета спору. При цьому не допускається заборона дій, вчинення яких не утруднює виконання рішення в майбутньому.

Заборона на вчинення дій може стосуватися лише предмета спору, однак заявлені позивачем види забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти певні дії у даному випадку не стосуються предмету спору.

Таким чином, заходи забезпечення позову, які не стосуються предмета спору у цій справі, є неналежними, оскільки жодним чином не забезпечують виконання у подальшому судового рішення у випадку задоволення позову, а також не можуть істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, тому до задоволення не підлягають.

Щодо вимоги про зупинення виконавчого провадження, то така також до задоволення не підлягає оскільки, згідно усталеної практики Верховного Суду, недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12.08.2021 року у справі № 908/309/21, від 04.11.2021 року у справі № 907/416/21, від 24.06.2021 року у справі № 310/9167/20, від 12.01.2023 року у справі № 334/9179/21).

Окремо, що стосується накладення арешту на три ідентифіковані об`єкти нерухомого майна, то слід вказати, що у матеріалах справи відсутні достовірні дані про правомочності відповідачки, належність відповідачці двох із цих трьох об`єктів нерухомого майна (земельних ділянок), а також відсутні належні, допустимі, достатні та достовірні докази, що при накладенні арешту саме на ці три об`єкти не будуть зачіпатися інтереси інших осіб, зважаючи на наявність ряду спорів, накладення арештів на ці об`єкти, відсутність повних даних про осіб, прав та інтересів яких стосуються ці об`єкти, тощо.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є частково обґрунтованою, підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяв про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 24 квітня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову та заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 викладену у позовній заяві задовольнити частково.

Накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_3 в межах суми позовних вимог, а саме 700 000 грн.

Стягувач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Боржник: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 17 вересня 2024 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра