Справа № 505/838/24
Провадження № 2/505/1582/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.09.2024 Котовський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Івінського О.О.

секретаря судового засідання Мароли К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частини житлового будинку, визнання права власності та припинення права спільної часткової власності,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 29 лютого 2024 року звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , та просить: припинити спільну часткову власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; виділити в натурі із майна, що є у спільній частковій власності та визнати право приватної власності за ОСОБА_1 на житловий будинок літ. «А1, а2, а3» загальною площею 101,6 кв.м., житловою площею 34,4 кв.м., гараж літ. «Л», гараж літ. «Р», вбиральня літ. «О», сарай літ. «П», погріб літ. «п», вимощення І, огорожа № 7,9за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивувала тим, що ОСОБА_1 на підставі рішення Котовського міськрайсуду суду від 25 серпня 2004 року належить на праві приватної спільної часткової власності 1/2 частка житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Співвласником вищевказаного житлового будинку є відповідач. Між ними, як співвласниками цього майна виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання та збереження цього майна, і угоди про спосіб виділення в натурі частки із сумісного спільного володіння не досягнуто. Приміщень, якими вони користуються з відповідачем спільно немає. Тому вважає, що вона, як співвласник, має право на виділ у натурі частки із спільного майна. Позивач зазначила, що неодноразово зверталась до відповідача в позасудовому порядку в телефонному режимі та особисто в усній формі, а також відповідачу було неодноразово в усній формі запропоновано звернутись для цього до нотаріуса, проте відповідач нічого не пояснюючи і без поважних причин відмовляється відвідати нотаріальну контору і посвідчити відповідний договір виділення в натурі часток із спільної часткової власності. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Позивач у судове засідання не з`явилася. Надала заяву, згідно якої на задоволенні позову наполягала та просить розглянути справу у її відсутність.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про судове засідання була повідомлена належним чином, проте судові виклики на судові засідання повернулись із зазначенням «Адресат відсутній за вказаною адресою». Іншими належними даними про місце перебування чи роботи відповідача суд не володіє. Згідно ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення цього позову, виходячи з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить частка житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Котовського міськрайонного суду від 25.08.2004.

Інша частка житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу 21.11.2006 за реєстровим № 2349.

Згідно висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, виданого ОСОБА_1 , складеного Комунальним підприємством «Інвентаризатор» за вих. № 583 від 14.12.2023, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Склад новоутворених об`єктів нерухомого майна: житловий будинок літ. «А1, а2, а3» загальною площею 101,6 кв.м., житловою площею 34,4 кв.м., гараж літ. «Л», гараж літ. «Р», вбиральня літ. «О», сарай літ. «П», погріб літ. «п», вимощення І, огорожа № 7,9.

Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу, за адресою: АДРЕСА_1 , який виготовлено станом на 17 лютого 2022 року Комунальним підприємством «Інвентаризатор», де замовником вказано ОСОБА_1 , за нею значиться житловий будинок літ. «А1, а2, а3» загальною площею 101,6 кв.м., житловою площею 34,4 кв.м., гараж літ. «Л», гараж літ. «Р», вбиральня літ. «О», сарай літ. «П», погріб літ. «п», вимощення І, огорожа № 7,9.

Відповідно висновку оцінювача СПД ОСОБА_3 від 12.03.2024, ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 101,6 кв.м., житловою площею 34,4 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 12.03.2024 ринкова вартість становить 122 000,00 грн.

Висновки суду підтверджуються матеріалами справи.

Цивільне судочинство у відповідності до статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, розпоряджатись, користуватись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження майном.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається свої майном на власний розсуд.

Частиною першою ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласникові у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Частиною 1 ст. 377 ЦК України зазначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни їх цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ч. 1,2 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни їх цільового призначення.

Отже, з переходом права власності на об`єкт нерухомості, переходить право власності на земельну ділянку, на якій розташовані ці об`єкти оскільки визначальним у цих правовідносинах є факт набуття права власності на певний об`єкт, а не спосіб такого набуття.

У відповідності до п.«г» пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди з 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 року.

Вказана правова позиція Верховного Суду України висловлена у постановах від 23.12.2015 у справі № 6-244цс15, від 12.10.2016, № 6-2225цс16 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до п. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно з ст. 364 ЦК України співвласник також має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньої згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з положеннями ч. 1 та ч. 3 ст. 367 ЦК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину.

Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інші співвласники перешкоджають йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такі співвласники мають право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту.

Враховуючи, що відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, частка об`єкту може бути виділена в натурі, проте позивач не оформила своє право власності на 1/2 частку житлового будинку, що унеможливлює виділення частки житлового будинку у позасудовому порядку, тому суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 141, 263265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити.

Припинити право приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Виділити в натурі із майна, що є у спільній частковій власності та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , право приватної власності на житловий будинок літ. «А1, а2, а3» загальною площею 101,6 кв.м., житловою площею 34,4 кв.м., гараж літ. «Л», гараж літ. «Р», вбиральня літ. «О», сарай літ. «П», погріб літ. «п», вимощення І, огорожа № 7,9,який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Суддя О.О. Івінський

Повне судове рішення складено 05 вересня 2024 року.