У х в а л а

Іменем України

13 вересня 2024 року

м. Київ

Справа № 136/692/22

Провадження № 61-6893ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - позивачка), інтереси якої представляє адвокат Чернілевська Руслана Віталіївна (далі - адвокат),

на постанову Вінницького апеляційного суду від 8 квітня 2024 року

у справі за позовом позивачки до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тас Агро Захід» (далі - товариство) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом повернення її власнику і

в с т а н о в и в:

1. У червні 2022 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила усунути перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою, розташованою на території Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області, з кадастровим номером №:04:000:3355 і загальною площею 3,5575 га (далі - земельна ділянка) шляхом повернення її товариством позивачці. Мотивувала так: за місяць до закінчення строку дії договору оренди від 5 січня 2005 року (далі - договір оренди) вона як власниця земельної ділянки звернулась до товариства та повідомила про небажання продовжувати дію вказаного договору; однак отримала відмову, бо сторони уклали додаткову угоду до договору оренди, згідно з якою продовжили строк оренди на 20 років; оскільки позивачка жодної додаткової угоди не укладала та не підписувала, просила у судовому порядку повернути їй земельну ділянку.

2. 2 травня 2024 року Ківерцівський районний суд Волинської області 27 грудня 2023 року Липовецький районний суд Вінницької області ухвалив рішення, згідно з яким позов задовольнив: усунув позивачці перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом повернення її товариством та стягнув на її користь з товариства 992,40 грн судового збору.

3. 8 квітня 2024 року Вінницький апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою скасував рішення суду першої інстанції й ухвалив нове - про відмову у задоволенні позову; стягнув із позивачки на користь товариства 1 488,60 грн судового збору. Мотивував так:

- у разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше);

- суд першої інстанції не звернув уваги на те, що належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача. Подібних за змістом висновків дійшли Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28 лютого 2024 року у справі № 136/2517/18;

- позивачка позовних вимог про визнання відсутнім права оренди не заявляла. Тому відсутні підстави для кваліфікації договору оренди землі та додаткової угоди до нього як неукладених;

- у задоволенні позовних вимог слід відмовити з огляду на обрання позивачкою неналежного способу захисту.

4. 10 травня 2024 року адвокат в інтересах позивачки сформувала у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. 16270/0/220-4 від 13 травня 2024 року), у якій просить скасувати зазначену постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 27 грудня 2024 року. Обґрунтувала касаційну скаргу так:

- суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норми права без урахування висновку щодо застосування цих норм, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, стосовно ефективного способу захисту;

- суд апеляційної інстанції помилково застосував до спірних правовідносин висновки, викладені у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 та Верховного Суду у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2024 року у справі № 136/2517/18;

- у справі № 136/1636/16-ц суд на підставі висновку експерта встановив, що підпис у графі «Орендодавець» на додатковій угоді до договору оренди виконаний не позивачкою, а іншою особою.

5. 20 червня 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення копії тієї ухвали. Позивачка мала: вказати у касаційній скарзі дату отримання копії оскарженої постанови та надати відповідні докази (за наявності); надати документ про сплату судового збору у розмірі, визначеному законом, відповідно до кількості учасників справи або документи, що підтверджують підстави звільнення від такої сплати.

6. 9 липня 2024 року позивачка подала заяву про усунення недоліків касаційної скарги, в якій надала докази отримання копії оскарженої постанови, документ про сплату судового збору у розмірі, визначеному законом, а також докази відправлення заяви про усунення недоліків із додатками учасникам справи.

7. Верховний Суд вважає, що за цією скаргою немає підстав для відкриття касаційного провадження.

7.1. Позивачка звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила захистити її право як орендодавця та зобов`язати товариство повернути їй земельну ділянку, бо в останнього відсутнє право оренди на підставі додаткової угоди до договору оренди. Суд першої інстанції її позов задовольнив. Вважав, що виконання товариством обов`язків за договором оренди та прийняття позивачкою орендної плати не підтверджують укладення договору; вважав усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою ефективним способом захисту прав позивачки як власниці цього майна. Апеляційний суд обґрунтовано скасував рішення суду першої інстанції, вказав на укладення договору оренди та неналежність обраного позивачкою способу захисту. Роз`яснив їй право звернутися з позовом про визнання відсутнім у товариства права оренди на підставі додаткової угоди до договору оренди.

7.2. За змістом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

7.3. Позивачка подала касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції, не погодившись із застосуванням ним низки норм матеріального права. Практика застосування цих норм у подібних правовідносинах, якщо орендодавець вважає, що зареєстроване право оренди в орендаря відсутнє, сформували Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19 і Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22. Тому апеляційний суд обґрунтовано застосував належні висновки Верховного Суду.

7.4. З огляду на те, що Верховний Суд уже викладав у постановах висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, асуд апеляційної інстанції переглянув рішення суду першої інстанції відповідно до такого висновку, касаційну скаргу позивачки слід визнати необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 260, 261, 394 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 8 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тас Агро Захід» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом повернення її власниці.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко