Справа № 149/506/24
Провадження №2-п/149/5/24
Номер рядка звіту 40
11.09.2024 року м. Хмільник
Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Войнаревича М.Г.,
за участю секретаря Паламарчук Л.В.,
представника відповідача адвоката Костюка С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Хмільнику заяву представника відповідача адвоката Костюка С.М., про перегляд заочного рішення від 16.05.2024 року у цивільній справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
В С Т А Н О В И В :
10.06.2024 року до суду надійшла заява представника відповідача адвоката Костюка С.М. про перегляд заочного рішення Хмільницького міськрайонного суду від 16.05.2024року за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Щодо поважності причин неявки Відповідача у судове засідання та неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, слід зазначити наступні пояснення:
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 був призваний на військову службу по загальній мобілізації згідно з Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2024 року №69/2022 (зі змінами) та направлений до військової частини НОМЕР_1 . Відповідно до повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_3 від 15 квітня 2023 року №1228, адресованого ОСОБА_2 (матері Відповідача) солдат ОСОБА_1 безвісти 10 квітня 2023року під час виконання бойового завдання в районі виконання завдань за призначенням в ході ведення бойових дій в районі населеного пункту Новомихалівка Донецької області. Про ухвалення Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області заочного рішення матері Відповідача ОСОБА_2 стало відомо з поштового відправлення №149/506/24/8375/2024 від 22.05.2024 року, яким Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області було скероване зазначене рішення на адресу її сина. Про надходження судових повісток на адресу її сина їй відомо не було, жодного разу вони їй не вручались, повідомлення з пошти також не надходили, тому вона ніяк не могла знати про те, що відбувається судовий розгляд зазначеної справи, у якій Відповідачем являється її син. Окрім того, місцем реєстрації та проживання Відповідача є АДРЕСА_1 , в той час як його матір зареєстрована та проживає в тому ж населеному пункті по АДРЕСА_2 .
Таким чином, неявка Відповідача в судові засідання, неповідомлення причини неявки, а також причина неподання відзиву є поважними.
15 лютого 2023 року ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 був призваний на військову службу по загальній мобілізації згідно з Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2024 року.
Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.
Поряд з цим, відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.
Особливий період відповідно до абзацу п`ятого статті 1 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі №813/402/17 (провадження №11-609апп19) дійшла висновку, що за змістом наведених вище визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи.
Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.
На підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII, з 18 березня 2014 року в Україні розпочався особливий період, який триває на час розгляду справи.
Верховний Суд, під час застосування законодавства, що регулює спірні правовідносини, однозначно сформулював правову позицію щодо тлумачення поняття "особливий період". У постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 205/1993/17-ц (касаційне провадження N 61-1664св17) установлено, що особливий період діє в Україні від 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 N 303/2014 "Про часткову мобілізацію" (Указ N 303/2014). Також у цій справі наголошується, що Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав. Окрім наведеної постанови, таку саму правову позицію сформульовано і в інших постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі N 131/1449/16-ц (касаційне провадження N 61-4157св18); від 14.02.2018 у справі N 727/2187/16-ц (касаційне провадження N 61-3951св18); від 20.02.2018 у справі N 640/4439/16-ц (касаційне провадження N 61-4304св18) (Постанова N 61-4304зпв18, 640/4439/16-ц); від 21.02.2018 у справі N 211/1546/16-ц (касаційне провадження N 61-4255св18) та ін.
Пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
Згідно з пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Відповідно до п.п. 4 п. 1 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони України.
Таким чином, на Відповідача поширюються пільги передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме: не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом у зазначений період.
Враховуючи викладене на Відповідача розповсюджується дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». А за наявності позову банку про стягнення боргу за кредитним договором суди повинні самостійно здійснювати перерахунок кредитної заборгованості з огляду на поширення на позичальника пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (зменшити визначений банком обсяг заборгованості за тілом кредиту на суми зарахованих платежів на погашення штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом).
Аналогічний висновок щодо застосування відповідних норм права висловлено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року по справі № 642/548/21.
Відповідно до повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_3 від 15 квітня 2023 року № 1228 солдат ОСОБА_1 зник безвісти 10 квітня 2023 року.
Згідно ст. 1 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», особа, зникла безвісти за особливих обставин, особа, зникла безвісти у зв`язку із збройним конфліктом, воєнними діями, тимчасовою окупацією частини території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи.
Статтею 20 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» визначено, що розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, припиняється не пізніше ніж через три дні з дня встановлення місця перебування особи, зниклої безвісти за особливих обставин, місця поховання чи місцезнаходження останків такої особи з повідомленням про це її близьких родичів та членів сім`ї, а також заявника, якщо заявник не є близьким родичем та членом сім`ї. Про припинення розшуку особи, зниклої безвісти за особливих обставин, невідкладно робиться відмітка в Реєстрі.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Враховуючи, що Відповідач перебуваючи на військовій службі в ході виконання своїх обов`язків щодо захисту Батьківщини, суверенітету та територіальної цілісності України зник безвісті, в той же час ураховуючи, що законом чітко визначено обов`язок суду зупинити провадження у справі за обставин перебування сторони на військовій службі, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі до припинення перебування Відповідача у складі Збройних Сил України.
У зв`язку з цим, представник відповідача адвокат Костюк С.М. вважає, що заочне рішення суду підлягає перегляду для реалізації прав Відповідача, наданих процесуальним законодавством України, яке охороняється Конституцією та положеннями Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка ратифікована Україною в законному порядку, що надає право людині на справедливий судовий розгляд і законний захист прав.
Враховуючи, що ОСОБА_1 із наведених вище підстав та обставин був позбавлений можливості подавати докази та заперечувати, а тому представник відповідача адвокат Костюк С.М. вважає, що є підстава для скасування заочного рішення.
Представник ОСОБА_1 адвокат Костюк С.М. просить скасувати заочне рішення Хмільницького міськрайонного суду від 16.05.2024 року у цивільній справі № 149/506/24 за позовомАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та призначити справу до розгляду у загальному порядку.
09.07.2024 року до суду надійшов відзив на заяву про перегляд заочного рішення від представника АТ КБ ПРИВАТБАНК. Відзив мотивований тим, що виходячи з матеріалів справи та протоколу судових засідань - відповідач належним чином повідомлений, та від нього не надійшло жодних клопотань, заперечень чи інших документів щодо розгляду даної справи. Також представник вважає. що не можє бути підставою для скасування заочного рішення посилання відповідача на докази, які були у справі, оскільки вони вже були оцінені судом при ухваленні заочного рішення. Для скасування заочного рішення потрібно, щоб докази були новими (не досліджувались судом при ухваленні заочного рішення) та мали істотне значення для правильного вирішення справи). Також представник АТ КБ ПРИВАТБАНКА вважає, що близькій особі до безвісти зниклої особи необхідно звернутися із документами до відділення банку.
Неявка осіб, належних чином повідомлених про дату, час розгляду справи, відповідно до ч. 1 ст. 287 ЦПК України не перешкоджає розгляду заяви.
Суд дослідивши матерали справи, прийшов до наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, судове засідання у справі було призначено на 12.00 годину 13.03.2024 року, на 10.00 год. 11.04.2024 року та на 10.30 год. 16.05.2024 року ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, до суду надійшли конверти не отримані відповідачем, а з відміткою - адресат відсутній за вказаною адресою.
10.06.2024 року до суду надійшла заява представника відповідача адвоката Костюка С.М. про перегляд заочного рішення Хмільницького міськрайонного суду від 16.05.2024року за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Вимогами п. 2 ч. 3 ст. 287 ЦПК України встановлено, що суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.
Таким чином, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, оскільки відповідач не з`явився в судові засідання з причин, які суд відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України визнає поважними, а обставини та докази на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 287, 288 ЦПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
Заяву представника відповідача адвоката Костюка С.М. про перегляд заочного рішення задовільнити.
Скасувати заочне рішення Хмільницького міськрайонного суду від 16.05.2024 року у цивільній справі № 149/506/24 за позовомАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Призначити цивільну справу за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначивши судове засідання у справі на 10.30 годину 23.10.2024 року у приміщенні Хмільницького міськрайонного суду (м. Хмільник, вул. Столярчука, 4).
Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Хмільницький міськрайонний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття судового рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя Михайло ВОЙНАРЕВИЧ