Номер провадження: 22-ц/813/5934/24
Справа № 522/5777/24-Е
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2024 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/5777/24-Е

Номер провадження: 22-ц/813/5934/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя - доповідач),

- суддів - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Губара Д.В.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні виділені матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення правовідносин за договором позики та визнання іпотеки припиненою, за апеляційною скаргою адвоката Левіта Віктора Семеновича, діючого від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, постановлену у складі судді Свяченої Ю.Б. о 14 годині 54 хвилині 30 травня 2024 року, про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) визнати припиненими правовідносини за договором позики грошей від 31.05.2021 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та за договором про внесення змін №1 від 18.11.2021 року до договору позики грошей від 31.05.2021 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; 2) визнати припиненою іпотеку за: - іпотечним договором серія та номер: 674, виданий 31.05.2021 року, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Руденко Г.О., - договором про внесення змін №1 до Іпотечного договору, серія та номер: 1430, виданий 18.11.2021, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Руденко Г.О., які укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , предметом яких є об`єкт нерухомості за реєстровим номером 01 за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 72,6 кв.м., житловою площею 39,4 кв.м.; 3) виключити з Державного реєстру іпотек записи №42236740 від 31.05.2021 року та заборони №42238128 від 31.05.2021 року на нерухоме майно: квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , вчинені приватним нотаріусом Руденко Г.О. на підставі договору іпотеки від 31.05.2021 року та договору про внесення змін №1 до Іпотечного договору від 18.11.2021 року; 4) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 591 436,00 грн.; 5) стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн.

Короткий зміст заяви про забезпечення позову

У травні 2024 року адвокат Левіт В.С., діючий від імені ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову, а саме: 1) накласти арешт на об`єкт нерухомості за реєстраційним номером 01 за адресою - АДРЕСА_1 , загальною площею - 72,6 кв.м., житловою площею 39,4 кв.м.; 2) заборонити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), а також іншим фізичним та юридичним особам, на час розгляду справи та до набрання законної сили рішення у справі, здійснювати будь-які дії пов`язані зі вселенням до квартири адресою - АДРЕСА_1 або виселенням з неї мешканців, або іншим чином здійснювати перешкоди у її користуванні; 3) заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії щодо зміни власника квартири адресою - АДРЕСА_1 .

Вищевказана заява обґрунтована тим, що серед підстав позову позивачка зазначає, що нею було виконано основне зобов`язання за договором позики, що є підставою для звільнення предмета іпотеки від обтяжень. На адресу відповідача позивачкою було спрямовано листа від 22.03.2024, в якому позивачка звертала увагу на повне виконання основного зобов`язання з повернення позики, що є підставою для звільнення предмета іпотеки від обтяжень та просила виконати зазначені обов`язки іпотекодавця та звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки стосовно квартири АДРЕСА_2 , загальною площею - 72,6 кв.м., житловою площею 39,4 кв.м. Вказаний лист залишено без відповіді, іпотека не припинена, заборона не знята.

Крім того відповідачем було надіслано позивачу письмову вимогу про усунення порушень, в яких останній зазначив, що у разі не усунення порушень договору позики буде здійснено заходи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивачка вважає, що невиконання відповідачем як іпотекодержателем обов`язку звернення до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки, здійснення відповідачем активних дій щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири позивачки, яка є її житлом, змусить позивачку докладати додаткових зусиль та витрат для захисту своїх прав як власника та іпотекодавця.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, мотивування його висновків

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2024 року відмовлено у задоволенні вищевказаної заяви про забезпечення позову.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем не надано жодного доказу щодо реалізації або розпорядження квартирою на даний час, тому не доведено факту унеможливлення чи утруднення виконання рішення суду, у разі невжиття заходів забезпечення позову.

В заяві про забезпечення позову представником позивача не наведено обґрунтованих та об`єктивних доказів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та заборони вчиняти певні дії. Тому суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Левіт Ю.П., діючий від імені ОСОБА_1 , просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30.05.2024 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову. Постановити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвалу постановлено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права.

Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не враховано принцип співмірності заходів забезпечення позову та обраного позивачем способу захисту її права, як сторони іпотечного договору. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви та вжиття заходів забезпечення позову в обраний позивачем спосіб.

Узагальнені доводи інших учасників справи в апеляційному суді

Адвокат Терзіанова К.В., діюча від імені ОСОБА_2 , у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити її без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

Вказує на те, що помилковими є доводи позивача про відсутність заборгованості за договором позики. Заявником не було надано жодних доказів здійснення відповідачем будь-яких дій щодо предмета іпотеки.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.06.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Левіта Віктора Семеновича, діючого від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2024 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.07.2024 року призначено розгляд справи у приміщенні Одеського апеляційного суду.

В судовому засіданні адвокат Левіт В.С., діючий від імені ОСОБА_1 , підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Адвокат Терзіанова К.В., діюча від імені ОСОБА_2 , в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що вищезазначена апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/ не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржена ухвала постановлена судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у забезпеченні позову.

Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі, прийняття/відхилення аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не у повній мірі з`ясував обставини, які мають значення для справи, дійшов помилкового висновку про відсутність передбачених ч. 1 ст. 149 ЦПК України підстав для забезпечення позову заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений статтею 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 частини 1 статті 150 ЦПК України.

Відповідно до частини 9 статті 150 ЦПК України, майно (активи) або грошові кошти клієнта неплатоспроможного банку або банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (крім ліквідації банку за рішенням його власників), на які судом накладено арешт до дня віднесення банку до категорії неплатоспроможних або дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (крім ліквідації банку за рішенням його власників), можуть бути передані приймаючому або перехідному банку у встановленому законодавством про систему гарантування вкладів фізичних осіб порядку з письмовим повідомленням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб особи, в інтересах якої накладено арешт. При цьому передані майно (активи) або грошові кошти залишаються обтяженими відповідно до ухвали суду про накладення арешту.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Відповідно до частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Встановивши, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів, третіх осіб, з метою забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, та врахувавши, що вказаний, застосований місцевим судом спосіб забезпечення є адекватним захистом для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Предметом позову у даній справі є - визнання припиненими договору позики грошей та договору іпотеки, предметом якого є квартира за адресою - АДРЕСА_3 , квартира під №8.

Обґрунтованими є доводи апелянта про необхідність накладення арешту та заборони на відчуження майна на вищевказану квартиру, оскільки відповідно до матеріалів справи між сторонами дійсно виник спір, зокрема щодо предмета іпотеки. Невжиття заходів забезпечення позову в разі його задоволення може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Оскільки з матеріалів справи вбачається наявність об`єктивного спору між сторонами щодо наявності заборгованості за договором позики, який забезпечений іпотекою, беручи до уваги предмет спору, колегія суддів вважає, що позивачем частково вірно обрано спосіб забезпечення позову.

Крім того, помилковими є доводи відповідача, що позивачем не було надано доказів здійснення відповідачем заходів щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивачем було долучено заяву позикодавця та письмову вимогу про усунення порушення від 13.05.2024 року, в яких ОСОБА_2 повідомив про наявність заборгованості у розмірі - 50 335 доларів США. Та зазначив, що у разі невиконання вимоги у строк визначений у ній ним буде розпочата процедура звернення стягнення на предмет Іпотеки, у порядку передбаченого Іпотечним договором та чинним законодавством України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що забезпечення позову направлено на охорону матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача і не є обмеженням прав відповідача у повній мірі та носить тимчасовий характер.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

У постанові Верховного суду від 19.02.2021 року у справі №643/12369/19, Верховний Суд зауважив, що враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Крім того, Верховний Суд звернув увагу, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

З урахуванням підстав та змісту позову, надавши оцінку відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, балансу інтересам сторін, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню. Вимога заяви про заборону відповідачу, іншим фізичним та юридичним особам, на час розгляду справи та до набрання законної сили рішення у справі, здійснювати будь-які дії пов`язані зі вселенням до квартири або виселенням з неї мешканців, або іншим чином здійснювати перешкоди у її користуванні не є співмірними предмету позову.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції в про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову постановлена при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Левіта Віктора Семеновича, діючого від імені ОСОБА_1 , є частково доведеними, а тому вона підлягає частковому задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про забезпечення позову, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви забезпечення позову за вищевказаного обґрунтування.

Порядок та строк касаційного оскарження

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 353, пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову, після її перегляду в апеляційному порядку із прийняттям рішення про забезпечення позову, може бути оскаржена в касаційному порядку.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Левіта Віктора Семеновича, діючого від імені ОСОБА_1 , - задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду Одеської області від 30 травня 2024 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Заяву адвоката Левіта Віктора Семеновича, діючого від імені ОСОБА_1 , про забезпечення позову - задовольнити частково.

Накласти арешт на об`єкт нерухомості за реєстраційним номером 01 за адресою - АДРЕСА_4, загальною площею - 72,6 кв.м., житловою площею 39,4 кв.м..

Заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії щодо зміни власника квартири адресою - АДРЕСА_5.

В решті заяви про забезпечення позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 11 вересня 2024 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Суддів С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе