Справа № 212/718/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

за участю секретаря - Пижик О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

за участі позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Козіної Н. В. ,

відповідачки - ОСОБА_2 ,

представника відповідачки - Ратушної Р. П. , -

В С Т А Н О В И В:

17 січня 2024 року представник позивача, адвокат Козіна Н. В., звернулась до суду із даним позовом в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що у період з 08.10.2005 року по теперішній час ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зараз ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживають за різними адресами та не підтримують шлюбних відносин. При цьому 22.12.2022 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за заявою ОСОБА_5 видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку щомісяця до досягнення дітьми повноліття. Натомість, донька сторін, ОСОБА_6 , проживає з батьком по АДРЕСА_1 . На теперішній час неповнолітня ОСОБА_6 навчається за межами країни, в Республіці Чехії, а по завершенні нею навчання проживатиме зі своїм батьком у будинку, що належить позивачу на праві власності, в АДРЕСА_2 . При цьому відповідачка отримує аліменти на утримання доньки, не приймаючи участі в її утриманні. Перші надходження на картку доньки почались зі сторони відповідачки лише після примусового стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей. Так з ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_6 за період часу з 01.07.2023 року по 30.10.2023 року стягнуто 104209,76 грн. При цьому ОСОБА_2 , з якою донька не проживає, перерахувала дитині всього 32000 грн. (07.11.2023 року, 15.11.2023 року, 11.10.2023 року, 18.09.2023 року). При цьому всі витрати на навчання та утримання доньки ОСОБА_1 несе самостійно, а під час дистанційного навчання та канікул донька приїздить до батька, де перебуває весь свій вільний час. Додавав, що батько разом із неповнолітньою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані в АДРЕСА_1 . Законом передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю такої дитини та мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини. Згідно із ст. 273 СК факт проживання дитини з батьком, з якого стягуються аліменти на користь матері на утримання такої дитини, є підставою для звільнення позивача від сплати аліментів, тому просила суд припинити стягнення аліментів за судовим наказом Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 червня 2023 року на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 саме з дати подання позову до суду. При цьому оскільки ОСОБА_2 працює у комунальній установі «Криворізька міська лікарня №7» на посаді гінеколога для надання екстреної допомоги пологового відділення, маючи регулярний дохід, то просила суд стягнути із ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня пред`явлення позову про стягнення аліментів та до досягнення донькою повноліття.

Не погоджуючись із поданим позовом від представника відповідачки, адвоката Ратушної Р. П., надійшов відзив, де остання вказувала, що проживання дочки сторін із батьком по АДРЕСА_3 не відповідає дійсності. Зокрема, донька сторін проходила річний курс в м. Прага з 01.09.2023 р. по 31.08.2024 р., а дитина цей час мешкає в студентській резиденції з 01.09.2023 р. до 31.05.2024 р. включно. Отже, постійним місцем проживання ОСОБА_6 з 01.09.2023 р. є м. Прага, Чехія. Також вказувала, що відповідач працює у м. Кам`янське на ПрАТ «Южкокс» з 08.12.2020 року по теперішній час, де постійно проживає, оскільки винаймає саме у м. Кам`янське житло за договором оренди. Також заперечувала проти посилання представника позивача на постанову Верховного Суду від 28.06.2023 року по справі № 186/126/21, оскільки в справі № 186/126/21 встановлено, що малолітня дитина проживала разом з батьком на дату звернення з позовом, тому з дати звернення до суду Верховним Судом було припинено з батька стягнення аліментів та з цієї ж дати стягнуто аліменти з матері дитини. У наявній ж справі донька сторін проживає та навчається в Чехії. Також 11.12.2023 року Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу відмовив позивачу в скасуванні судового наказу від 22.06.2023 року про стягнення з нього аліментів на користь матері дітей у розмірі 1/3 на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Отже, законні підстави для припинення стягнення аліментів з відповідачки та їх стягнення з матері дітей на користь позивача відсутні, оскільки аліменти можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Також за договором про надання правничої допомоги від 05.02.2024 року між відповідачем та його представником, адвокатом Ратушною Р. П., визначені умови та плата за її надання, внаслідок чого орієнтовний загальний розмір судових витрат становитиме від 5000 до 12000 грн. Докази надання правничої допомоги будуть надані після її надання в повному обсязі та підписання між відповідачем та його представником акту приймання-передачі правничої допомоги. На підставі викладеного, просила суд відмовити позивачу у задоволенні вимог про припинення стягнення аліментів та у стягненні аліментів з відповідачки на його користь на утримання спільної для сторін доньки, стягнувши з позивача на користь відповідача понесені витрати на правничу допомогу.

Відповідно до відповіді на відзив, представник позивача, адвокат Козіна Н. В., вказувала, що якщо батьки проживають окремо, то місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою. Так ОСОБА_6 самостійно обрала собі місце проживання разом із батьком, ОСОБА_5 , зареєструвавшись за місцем проживанням за адресою місця реєстрації батька. При цьому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не було відомо про стягнення аліментів на користь матері на її утримання, чим продовжуючи сплачувати аліменти ОСОБА_2 порушуються права самої дитини та платника аліментів. Через це ОСОБА_1 до органу опіки із заявою звернувся про нецільове використання аліментів. Крім того всі витрати на навчання доньки ОСОБА_1 несе самостійно, а відповідачка навіть не спілкується із донькою. Зазначала, що на час подання позовної заяви позивач не орендує квартиру у м. Кам`янське, договір оренди якої сплив 27.11.2023 року. Натомість, ОСОБА_1 мешкає у приватному будинку по АДРЕСА_2 . Також зауважувала, що витрати на правову допомогу за написання відзиву на позовну заяву є завищеними, зв`язку із чим підстави для стягнення витрат на правничу допомогу відсутні.

У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача, не погоджуючись із відповіддю на відзив, вказувала, що доказів для припинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_6 позивачем не надано, не доведено, що донька мешкає разом із батьком. У свою чергу ОСОБА_1 26.11.2023 року примусово виселив з буд. АДРЕСА_2 ОСОБА_2 без особистих речей та речей їх спільного малолітнього сина, ОСОБА_7 , 2014 р. н., у зв`язку із чим ОСОБА_2 проживає з 26.11.2023 року по теперішній час у буд. АДРЕСА_4 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_10 . На прохання повернути речі ОСОБА_2 та малолітнього сина ОСОБА_1 не реагував, тому ОСОБА_2 була вимушена звернутись за допомогою до Криворізької міської ради, внаслідок чого 10.02.2024 року в присутності представника виконкому Криворізької міської ради частково були повернуті речі відповідачки та сина, який навчається у Криворізькій гімназії № 62 Криворізької міської ради та відвідує у КПНЗ «Дитячо-юнацька спортивна школа №6» плавання. Отже, у зв`язку з примусовим виселенням ОСОБА_2 із сином з будинку по АДРЕСА_2 ОСОБА_2 вимушена з 26.11.2023 року долати велику відстань від теперішнього місця проживання до своєї роботи, школи та секції плавання, у якій навчається син, ОСОБА_11 , внаслідок чого у зв`язку із великою відстанню до місця проживання ОСОБА_2 вимушена значні кошти витрачати на пальне автомобіля, який вона винаймає. Крім того ОСОБА_2 з 26.11.2023 року вимушена була всі необхідні речі купувати сину. Просила суд у задоволенні позовних вимог у повному обсязі відмовити позивачу.

За письмовими поясненнями представника позивача, Козіної Н. В. , вбачається, що неповнолітня ОСОБА_6 самостійно обрала своє місце проживання саме разом з батьком, зареєструвавши місце проживанням за адресою місця реєстрації батьком. Зазначала, що донька сторін не перебувала на утриманні відповідача, а перебуває на утримання позивача. При цьому посилання відповідачки щодо примусового її виселення із сином з будинку та неповернення речей малолітнього сина сторін не є предметом вирішення даного спору. Отже, надані відповідачем докази на підтвердження таких обставин не є належними, оскільки не стосуються даного спору. При цьому оскільки судовим наказом на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини від доходів ОСОБА_1 , тому таким чином на утримання старшої доньки стягується 16,66% та відповідно 16,66% на утримання молодшого сина, а відповідачка розпоряджається аліментами, які є власністю доньки сторін на власний розсуд на користь іншої дитини, що свідчить про підстави для припинення стягнення аліментів на утримання доньки на користь відповідача.

За письмовими поясненнями представника відповідача, адвоката Ратушної Р. П., вбачається, що через велику відстань від місця проживання та роботи відповідачки, а також навчання сина ОСОБА_2 здійснювались витрати на придбання пального за період з 8 грудня 2023 по 1 квітня 2024 року на загальну суму 26249,20 грн., яке придбавалось для заправки орендованого нею автомобіля, бо вона була вимушена орендувати автомобіль, оскільки два автомобілі, придбані під час шлюбу з позивачем, залишилися у будинку АДРЕСА_2 , до яких позивач відповідачу доступу не дає, а де перебувають автомобілі їй невідомо. Крім того вона була вимушена в період з 1 вересня 2023 року по 3 листопада 2023 року зберігати автомобіль на стоянці для автомобілів, у зв`язку із тим, що вона була позбавлена доступу до воріт будинку та гаражу у ньому. Також через те, що 26.11.2023 року позивач без жодних речей виселив відповідачку та її малолітнього сина зі спільного житла, відповідачка вимушена була купувати сину речі на загальну суму 10337 грн. При цьому позивач у позовній заяві про припинення стягнення аліментів зазначав, що донька ОСОБА_6 проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , хоча вказує, що живе по АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 6 вересня 2024 року провадження щодо позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини внаслідок відмови позивача від таких позовних вимог було закрито судом.

Позивач, ОСОБА_1 , у судовому засіданні підтримав поданий в його інтересах позов, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник позивача, адвокат Козіна Н. В., у судовому засіданні підтримала поданий позов ОСОБА_1 , надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у заявах по суті та письмових поясненнях, додавши, що з серпня 2023 року донька сторін мешкала у Чехії, де навчалась, яку повністю утримував батько та яка по поверненню додому мешкає з батьком, який її продовжує утримувати. Натомість, аліменти на доньку відповідачкою витрачались на власні потреби. Просила суд задовольнити позов повністю, а також вказувала про завищений розмір витрат відповідачки на правничу допомогу адвоката Ратушної Р. П.

Відповідачка, ОСОБА_2 , у судовому засіданні, не визнаючи заявлені до неї позовні вимоги, вказувала, що позивачем не було доведено, що донька мешкає із батьком, оскільки донька перебувала на навчанні у Чехії, на утримання якої надавались ОСОБА_2 щомісяця грошові кошти. Зауважувала, що до навчання у Чехії ОСОБА_6 мешкала разом із матір`ю, на підставі чого було винесено судовий наказ про стягнення аліментів на її утримання з позивача. Додавала, що по АДРЕСА_5 позивач не мешкав з донькою.

Представник позивача, адвокат Ратушна Р. П., у суді, підтримуючи подані нею заяви по суті справи та письмові пояснення, просила суд відмовити у задоволенні позову повністю, вказуючи при цьому, що є безпідставними посилання позивача на припинення стягнення з нього аліментів на користь доньки в розмірі 1/6 частки, оскільки аліменти присуджені судом на утримання обох дітей в розмірі 1/3 частки від доходів позивача, тобто не розмежовано розмір аліментів, які слід витрачати стягувачу на одну чи іншу дитину, оскільки діти утримуються нею спільно. Тим більш, що дохід батька дітей значно перевищує дохід їх матері. Додавала, що аліменти відповідачкою витрачались на утримання доньки, яка не мешкала із батьком та була при цьому забезпечена усім необхідним. Крім того донька сторін вже досягла повноліття, що унеможливлює задоволення вимог ОСОБА_1 . Також наполягала на задоволенні вимог про стягнення витрат ОСОБА_2 на правничу допомогу в сумі 15200 грн.

Суд, дослідивши матеріали справи та допитавши неповнолітнього свідка, вважає заявлені позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом було встановлено, що на підставі свідоцтва про шлюб, виданого 28 березня 2006 року Тернівським відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 458 від 8 жовтня 2005 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_12 одружились ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 12 вересня 2006 року Жовтневим відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 984 від 12 вересня 2006 року, вбачається, що ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками якої зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

На підставі свідоцтва про народження, виданого 4 березня 2014 року Жовтневим відділом ДРАЦС реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 283 від 4 березня 2014 року, вбачається, що ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьками якого зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно із судовим наказом Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 22 червня 2023 року, який набув чинності 22 червня 2023 року, вбачається, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 були стягнуті аліменти на утримання дітей, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , щомісячно в розмірі 1/3 частки від доходів, починаючи стягнення з 9 червня 2023 року та до повноліття дітей.

При цьому на підставі ухвали від 11 грудня 2023 року Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу вбачається, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу від 22.06.2023 року про стягнення з нього аліментів на утримання дітей на користь ОСОБА_2 судом було відмовлено.

Відповідно до постанови від 3 липня 2023 року в рамках ВП № НОМЕР_6 щодо примусового виконання судового наказу від 22 червня 2023 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей приватним виконавцем було звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 , який працевлаштований на ПрАТ «Южкокс».

Також судом було встановлено, що за інформацією Криворізької територіальної громади від 19.08.2023 року вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєструвала з 7 серпня 2023 року своє місце проживання в АДРЕСА_1 .

У свою чергу ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_1 з 15 червня 1990 року, що підтверджується інформацією Криворізької територіальної громади від 03.01.2024 року.

Суд при цьому зазначає, що сама по собі реєстрація місця проживання неповнолітньої доньки сторін разом із батьком не свідчить про встановлення факту проживання такої особи за вказаною адресою.

На підставі акту від 6 вересня 2023 року, складеного ТОВ «УЮТ - 2011» за свідченнями сусідів по будинку, вбачається, що ОСОБА_1 мешкає ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Також встановлено, що на підставі договору дарування від 31 січня 2020 року, реєстр нотаріусу № 177, вбачається, що ОСОБА_1 набув у власність житловий будинок по АДРЕСА_2 (загальна площа 293,2 кв. м., житлова площа 121 кв. м.), що розташований на земельні ділянці площею 0,099 га, яку ОСОБА_1 набуває за окремим договором дарування.

Натомість, відповідно до договору оренди житлового приміщення від 27 грудня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 винаймав квартиру АДРЕСА_6 строком до 27 листопада 2023 року.

На підставі договору № К20221838 з надання навчальних послуг від 1 вересня 2023 року, строком дії до 1 вересня 2024 року, вбачається, що Учбовий центр Go Study group та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає в АДРЕСА_7 , від імені якої діє ОСОБА_1 уклали договір, за яким ОСОБА_6 проходить навчання на мовних курсах протягом року в м. Прага, Чехія, з 1 вересня 2023 року по 31 серпня 2024 року вартістю 8448 євро, а Учбовий центр забезпечує проживання ОСОБА_6 в студентській резиденції з 1 вересня 2023 року по 31 травня 2024 року.

За інформацією Державної прикордонної служби України від 29 лютого 2024 року вбачається, що ОСОБА_6 виїхала за межі України 1 вересня 2023 року, повернувшись до України 24 грудня 2023 року, після чого знову виїхала за межі України 12 січня 2024 року.

При цьому суд вказує, що за актом мешканців будинку від 6 вересня 2023 року ОСОБА_1 проживає із донькою, ОСОБА_6 , в АДРЕСА_1 , однак в якому немає інформації щодо періоду проживання батька разом із ОСОБА_6 за такою адресою, яка була зареєстрована за такою адресою лише у серпні 2023 року, а менше ніж через місяць, тобто з вересня 2023 року, постійно проживала та навчалась у Чехії.

У свою чергу за договором № К20221838 з надання освітніх послуг ОСОБА_6 з 01.09.2023 року по 31.05.2024 року мешкала у м. Прага, Чехія, що підтверджується інформацією Державної прикордонної служби України. При цьому в такому договорі вказано, що місцем проживання дитини була адреса: АДРЕСА_7 .

Крім того відповідно до договору дарування від 31 січня 2020 року ОСОБА_1 є власником будинку по АДРЕСА_2 , а за договором оренди житлового приміщення від 27 грудня 2022 року ОСОБА_1 проживав до 27.11.2023 року в кв. АДРЕСА_6 .

Також працевлаштування ОСОБА_1 в ПрАТ «Южкокс» на посаді директора з охорони праці, промислової безпеки та екології підтверджується довідкою ПрАТ «Южкокс» від 05.09.2023 року, з якої вбачається, що протягом вересня 2022 року - серпня 2023 року включно ОСОБА_1 отримав дохід в сумі 2 193 904,89 грн., середньо місячний заробіток якого на такому підприємстві складає 182 825,41 грн.

Реєстрації ж юридичної адреси ПрАТ «Южкокс» в АДРЕСА_8 підтверджується відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказувала, що вона з вересня 2023 року по червень 2024 року включно перебувала на навчанні у Чехії, де планує продовжити навчання й надалі. Стверджувала, що вона мешкає із батьком у буд. АДРЕСА_2 . Додавала, що вона не спілкується із матір`ю. Вказувала, що на навчання та проживання в Чехії гроші їй надавав батько. Натомість, мати їй також допомагала, надсилаючи на місяць по 10000 грн. на час навчання, в якої вона не питала більше коштів для себе. Підтвердила, що вона зареєструвала своє місце проживання у серпні 2023 року разом із батьком в квартирі, де мешкає бабуся, мати позивача. При цьому до серпня 2023 року вона мешкала разом із матір`ю, батьком та братом разом по АДРЕСА_2 . Вказувала, що по приїзду з Чехії 30 червня 2024 року вона мешкає у квартирі по АДРЕСА_1 , а на вихідних, коли батько приїздить з роботи, то вона мешкає із ним в буд. АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

На підставі ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 1 ст. 181 СК способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За ч. 2 ст. 181 СК за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

На підставі ч. 3 ст. 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При цьому за ч. 1, 2 ст. 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно із п. 1-4 ч. 1 ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За ч. 2 ст. 182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

На підставі ч. 1 ст. 183 СК частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно із ч. 1 ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Суд на підставі викладеного зазначає, що в судовому засіданні допитана в якості свідка неповнолітня ОСОБА_6 підтверджувала, що вона з вересня 2023 року по кінець червня 2024 року перебувала на навчанні у Чехії, де планує продовжити навчання й надалі, з вересня 2024 року, а зараз внаслідок повернення до України мешкає з татом лише на вихідних у буд. АДРЕСА_2 , а по будніх днях із бабусею по АДРЕСА_1 . При цьому до серпня 2023 року вона із обома батьками та молодшим братом усі мешкали разом по АДРЕСА_2 .

Отже, через встановлення факту того, що ОСОБА_1 працює на ПрАТ «Южкокс», яке розташоване в м. Кам`янське, де він перебуває протягом робочого тижня, що підтверджується орендою в такому місті житла позивачем, а також було підтверджено показами доньки сторін, ОСОБА_6 , то неповнолітня донька сторін на момент пред`явлення позову до суду не проживала ані з батьком, ані з матір`ю, оскільки перебувала на навчанні в Чехії, де фактично проживала протягом навчального 2023-2024 року, де планує продовжити навчання.

Тобто неповнолітня донька сторін обрала собі місце проживання у Чехії на час свого навчання відповідно до ст. 29 ЦК України.

При цьому на утримання ОСОБА_6 кошти надавались як батьком, так й матір`ю дитини, що не заперечувалось донькою сторін, ОСОБА_6 , яка між тим не висувала претензій до ОСОБА_2 з приводу її неналежного матеріального забезпечення протягом такого навчання в Чехії матір`ю, хоча за законом мала право ініціювати вимоги про стягнення на свою користь аліментів.

Таким чином у судовому засіданні не було доведено, що неповнолітня ОСОБА_6 на час подання позову та вирішення справи судом мешкала разом із батьком, а також що він одноособово утримував свою доньку.

Так проведення оплати ОСОБА_1 аліментів на виконання судового наказу від 22 червня 2023 року на утримання дітей на користь ОСОБА_2 за липень 13828,53 грн., а також, зокрема, на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на кожного окремо протягом липня 2023 року - жовтня 2023 року включно по 97295,50 грн. підтверджується довідками ПрАТ «Южкокс» від 21.11.2023 року.

Натомість, відповідно до інформації з карткового рахунку в ПАТ «ПУМБ» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , за період з 1 вересня 2023 року по 1 грудня 2023 року вбачається, що 18.09.2023 року, 11.10.2023 року, 15.11.2023 року на карту ОСОБА_6 було перераховано по 10000 грн. та 07.11.2023 року 2000 грн. її матір`ю, ОСОБА_2 , тобто загалом 32000 грн., а також було перераховано на карту ОСОБА_6 батьком, ОСОБА_1 , за цей же період загалом 15050 грн., що підтверджується роздруківкою зі смартфону, долученою до справи представником позивача.

Вказані дані свідчать, що ОСОБА_2 щомісяця перераховувала грошові кошти на рахунок своєї старшої доньки на час її проживання та навчання у Чехії, та не підтверджують факт повного її утримання саме позивачем.

Крім того у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 підтвердила факт щомісячного пересилання їй відповідачкою коштів біля 10000 грн. на час навчання її в Чехії щомісяця.

Також судом було встановлено, що відповідно до акту від 1 квітня 2024 року виконкому Софіївської селищної ради Дніпропетровської області за свідченнями сусідів по будинку вбачається, що з 26 листопада 2023 року по теперішній час у буд. АДРЕСА_4 мешкають разом ОСОБА_10 , 1951 р. н., її донька, ОСОБА_2 , 1975 р. н., та онук, ОСОБА_7 , 2014 р. н., що підтверджується свідоцтвом про народження ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_16 від 29 грудня 1975 року, виданого Жовтневим селищним РАЦС Софіївського району Дніпропетровської області, актовий запис № 62 від 29 грудня 1975 року.

Звернення ОСОБА_2 за фактом її з сином виселення позивачем з буд. АДРЕСА_2 та залишення її з малолітнім сином без речей підтверджується листом відповідачки від 30.01.2024 року секретарю міської ради, заявою ОСОБА_2 , адресованою ОСОБА_1 , від 26 січня 2024 року з проханням повернути її та сина речі за 222 найменуваннями.

На підставі акту від 10 лютого 2024 року вбачається, що у присутності представників виконкому позивач передав для ОСОБА_2 та сина, ОСОБА_11 , речі за 29 найменуваннями, що підтверджується листом виконкому Криворізької міської ради від 12.02.2024 року.

Навчання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в 4-б класі Криворізької гімназії № 62, яка знаходиться по вул. Федора Караманиць 38 в м. Кривий Ріг , підтверджується довідкою від 30.11.2023 року та характеристикою за місцем навчання дитини.

Відвідування ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відділення з плавання три рази на тиждень в КПНЗ «ДЮСШ № 6», розташованому по АДРЕСА_10 , підтверджується довідкою від 30.11.2023 року

Працевлаштування ОСОБА_2 лікарем, акушером-гінекологом, для надання екстреної допомоги пологового відділення з ПІТ для новонароджених дітей Криворізької міської лікарні № 7 підтверджується характеристикою за місцем роботи відповідачки від 1 квітня 2024 року, де остання характеризується позитивно.

Витрати на пальне ОСОБА_2 за період з 8 грудня 2023 року по 1 квітня 2024 року в загальній сумі 26249,60 грн. підтверджуються долученими до справи представником відповідачки фіскальними чеками.

Надані ОСОБА_2 послуги зі зберігання автомобіля Форд НОМЕР_1 протягом вересня - жовтня 2023 року ФОП ОСОБА_17 на загальну суму 1800 грн. підтверджуються квитанціями № 023179 та № 023259.

Звернення ОСОБА_2 до ОСОБА_1 з приводу неможливості доступу до гаражу по АДРЕСА_2 та автомобілів, набутих за час спільного подружнього життя сторін, « Хюндай Елантра » н/з НОМЕР_2 та «Тойота Кемрі» н/з НОМЕР_3 , підтверджується листом від 01.09.2023 року відповідачки на адресу позивачу.

Витрати на придбання одежі сину, ОСОБА_11 , відповідачкою ОСОБА_2 на загальну суму 10337 грн. за період з 28 листопада 2023 року по 5 лютого 2024 року підтверджується долученими до справи товарними чеками.

За висновком виконавчого комітету Софіївської селищної ради від 5 квітня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 мешкає в АДРЕСА_2 , а ОСОБА_2 мешкає по АДРЕСА_4 разом із сином, ОСОБА_11 , 2014 р. н., а неповнолітня ОСОБА_6 , натомість, перебуває за межами України.

На підставі переліченого суд зазначає, що при вирішенні даної справи повинні враховуватись витрати, які була вимушена нести ОСОБА_2 внаслідок примусової зміни її місця проживання та місця проживання молодшого сина сторін, ОСОБА_11 , оскільки така малолітня дитина залишилась мешкати саме із відповідачкою, на яку остання була вимушена нести додаткові витрати через вказані обставини, зокрема, забезпечення відвідування ОСОБА_11 навчання та секції з плавання, які залишились в м. Кривий Ріг, а дитина із матір`ю стали проживати в сел. Софіївка.

Таким чином судом було враховано витрати на пальне ОСОБА_2 , на послуги зі зберігання автомобіля, а також на придбання одежі сину, який був позбавлений частини належного йому майна через події, які мали місце 26 листопада 2023 року, оскільки дитину треба було забезпечити усім необхідним, а обов`язок покладений в цьому сенсі був саме на мати малолітнього ОСОБА_11 , який залишився мешкати саме із ОСОБА_2 .

Звернення ОСОБА_1 із заявою про інспектування одержувача аліментів, ОСОБА_2 , щодо цільового витрачання аліментів за судовий наказом від 22.06.2023 року до Покровської районної в місті Кривому Розі ради підтверджується відповідною заявою позивача від 22 лютого 2024 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 186 СК контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці.

У цьому сенсі суд зазначає, що під цільовим призначенням потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

Суд, натомість, вказує, що жодної інформації з приводу нецільового витрачання аліментів відповідачкою до справи не було долучено.

Судом при вирішенні даного спору також враховується дохід ОСОБА_1 , який належним чином забезпечує існування самого позивача, незважаючи на розмір аліментів, які з нього стягуються за судовим наказом на утримання дітей.

В цьому сенсі суд вказує, що на підставі ст. 60, 61 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Згідно із ч. 6 ст. 57 СК суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Таким чином за загальним правилом будь-яке майно набуте за час шлюбу належить до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, якщо одним із них не доведене набуття ним особистої приватної власності на майно в період перебування в шлюбі.

Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Отже, оскільки шлюб між сторонами по справі не було наразі розірвано, то все набуте ними майно, зокрема, дохід позивача та відповідачки за місцем їх роботи є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , поки це не буде спростовано.

Відповідно до ст. 179 СК аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментівта розпорядження ними відповідно до ЦК України.

Так за ч. 1 ст. 18 СК кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу.

Можливість звільнення особи від сплати аліментів у випадку зміни її матеріального або сімейного стану, або за наявності інших обставин, що мають істотне значення, передбачена ст. 273 СК.

Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. При цьому рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини.

Аналогічна право позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 28 червня 2023 року по справі № 186/126/21.

При цьому суд зауважує, що на підставі п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» в новому розмірі аліменти повинні сплачуватись саме з дня набрання законної сили рішенням про зменшення розміру аліментів.

Враховуючи якнайкращі інтереси обох дітей сторін по справі, суд зазначає, що у даному випадку звільнення від сплати аліментів за рішенням суду позивача, фактично зменшення розміру аліментів, що з нього утримуються на користь матері дітей, ОСОБА_2 , могло мати лише з часу набуття чинності рішенням суду про це, оскільки аліменти за судовим наказом були присуджені з ОСОБА_1 на користь відповідачки на утримання обох дітей сторін, старшої доньки, ОСОБА_6 , та молодшого сина, ОСОБА_11 , який продовжує мешкати постійно зі своєю матір`ю й далі.

Крім того внаслідок викладеного вмотивування суд вказує, що на момент винесення судового рішення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , вже досягла повноліття, що унеможливлює задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про припинення стягнення з нього аліментів на утримання старшої доньки сторін.

При цьому суд зауважує, якщо з часу ухвалення судового рішення про стягнення аліментів змінились обставини та діти стали постійно проживати з іншим із батьком та перебувати на його повному утриманні, то вказані обставини дають право на звільнення такого з батьків від сплати аліментів та заборгованості по аліментах.

Аналогічна право позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 25 червня 2018 року по справі № 753/23672/16-ц.

З урахуванням предмета спору про припинення стягнення аліментів на утримання дитини, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц.

В той же час суд зауважує, що за встановленими обставинами справи позивачем не було доведено перед судом того факту, що діти сторін стали постійно проживати із ним, перебуваючи на його повному утриманні, оскільки після припинення шлюбних стосунків між подружжям сторін молодший син залишився мешкати із ОСОБА_2 , а старша донька, ОСОБА_6 , постійно мешкала в Чехії.

Крім того доказів того, що неповнолітня ОСОБА_6 перебувала на повному утриманні ОСОБА_1 матеріали справи не доводять.

Отже, не можна погодитись із позицією представника позивача щодо того, що неповнолітня донька сторін, перебувала на повному утриманні свого батька, ОСОБА_1 , оскільки дитиною опікувалися обидва її батьки, подружжя сторін, та несли витрати на утримання доньки на час її проживання та навчання у Чехії.

Таким чином суд не приймає посилання позивача про те, що відповідачка отримувала аліменти на утримання доньки, використовуючи їх на власний розсуд, не витрачаючи на утримання доньки, яка не висувала претензій в цій частині до матері, отримуючи від неї щомісячні перекази на банківську карту.

Отже, суд не може погодитись із позицією представника позивача, що мати дитини використовувала аліменти на ОСОБА_6 не за цільовим призначенням.

Так згідно із ч. 2 ст. 183 СК якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

За ч. 3 ст. 183 СК якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Враховуючи наведені правові норми, а також зважаючи на встановлені обставини справи суд вказує, що ОСОБА_1 не було доведено перед судом, що аліменти, отримані ОСОБА_2 від позивача за судовим наказом, не були використані за цільовим призначенням.

Суд також зазначає, що аліменти за судовим наказом були присуджені з позивача на користь відповідачки на утримання обох дітей сторін без визначення часток на утримання таких, які використовувались ОСОБА_2 на утримання обох дітей, що не було спростовано в суді.

При цьому ОСОБА_2 була змушена нести з 26 листопада 2023 року додаткові витрати на забезпечення утримання молодшого сина сторін, витрачаючи аліментні кошти, присуджені за судовим наказом з позивача, оскільки закон визначає єдину частку від заробітку одного з батьків на утримання дітей.

Крім того в судовому засіданні було доведено утримання відповідачкою також ОСОБА_6 , яка навчалась в Чехії протягом 2023-2024 років.

Таким чином, зважаючи на викладене вмотивування, суд дійшов переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом ст. 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц.

Проведення 16.02.2024 року оплати ОСОБА_2 на виконання укладеного договору про надання правової допомоги від 5 лютого 2024 року із адвокатом Ратушною Р. П. за надані послуги в сумі 4500 грн. відповідно до акту приймання передачі правничої допомоги від 16.02.2024 року за складання відзиву на позов підтверджується квитанцією АТ «КБ «Приватбанк».

Також судом було встановлено за квитанціями АТ «КБ «Приватбанк», що ОСОБА_2 було проведено оплату послуг адвоката Ратушною Р. П. за надані послуги: 12.04.2024 року в сумі 4600 грн., 27.03.2024 року в сумі 1500 грн., 08.05.2024 року в сумі 4600 грн., а загалом (з урахуванням платежу від 16.02.2024 року в сумі 4500 грн.) - 15200 грн., відповідно до акту приймання передачі від 28.08.2024 року правничої допомоги за договором від 5 лютого 2024 року, зокрема, за складання двох клопотань про приєднання доказів та складання заперечення на відповідь на відзив.

Отже, суд встановив, що доведені у суді витрати ОСОБА_2 на правничу допомогу в загальному розмірі 15200 грн. підтверджуються договором від 16.02.2024 р. про надання правничої допомоги адвокатом Ратушною Р. П., ордером адвоката та свідоцтвом про зайняття адвокатською діяльністю, актом приймання-передачі виконаних робіт з деталізацією витраченого часу та вартості наданих послуг, а також квитанціями про оплату таких послуг на загальну суму 15200 грн.

Натомість, суд зазначає, що за подання відзиву на позов (4500 грн.) та заперечень на відповідь на відзив (4600 грн.) адвокатом Ратушною Р. П. було витрачено однакову кількість часу, враховуючи, що година послуг з правничої допомоги становить 1000 грн., а також адвокат вже була обізнаною із предметом спору, внаслідок чого суд вказує, що оплата за правничу допомогу зі складання та подання заперечень на відповідь на відзив не може перевищувати розмір витрат правничої допомогу зі складання та подання відзиву на позов, оскільки збільшений розмір такої допомоги на думку є необґрунтований.

Отже, суд вважає доцільним зменшити розмір витрат відповідачки на правничу допомогу адвоката зі складання заперечень на відповідь на відзив до 4500 грн.

Також судом було враховано, що за складання та подання до суду адвокатом Ратушною Р. П. одного клопотання про долучення доказів ОСОБА_2 було сплачено 1500 грн. за півтори години роботи адвоката, а за складання та подання іншого клопотання про долучення доказів ОСОБА_2 було сплачено 4500 грн. за чотири з половиною години роботи адвоката, хоча зважаючи на мотивування вказаних клопотань адвокатом та їх обсяг, на думку суду різниця витрат на правничу допомогу та кількість витраченого представником відповідача часу не є співмірним, внаслідок чого суд вважає розмір витрат на правничу допомогу адвоката за складання та подання другого клопотання про приєднання доказів також є необґрунтованим.

Таким чином суд зменшує розмір витрат відповідачки на правничу допомогу адвоката зі складання другого клопотання про долучення доказів до 1500 грн.

Отже, судом було враховано, що витрати відповідачки на правничу допомогу є пов`язаними з розглядом справи, а також при цьому були дотримані критерії розумності їх вартості, зважаючи на встановлений судом їх розмір.

З огляду на викладене вмотивування, наведені норми права й правову позицію Великої Палати Верховного Суду, суд за встановленими обставинами справи дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат відповідачки на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню, тобто в розмірі 12000 грн. (4500 + 1500 + 4500 + 1500 = 12000), враховуючи заявлений адвокатом Ратушною Р. П. при подані відзиву на позов орієнтовний загальний розмір витрат ОСОБА_2 на правничу допомогу в сумі до 12000 грн., внаслідок чого суд вважає клопотання представника позивача про зменшення їх розміру частково обгрунтованим.

Враховуючи, що суд повністю відмовив у задоволенні заявлених позовних вимог ОСОБА_1 , то витрати ОСОБА_2 на правничу допомогу у загальній сумі 12000 грн. підлягають задоволенню та стягненню з позивача на користь відповідачки в такому розмірі, як такі, що були доведені відповідно до ст. 137, 141 ЦПК.

При цьому суд зазначає, що за ч. 3 ст. 142 ЦПК у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати з оплати правничої допомоги адвоката в сумі 12000 (дванадцять тисяч) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 6 вересня 2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_11 .

Суддя: Д. О. Козлов