КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 361/5804/23

номер провадження 22-ц/824/9513/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
розглянуву порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2023 року /суддя Дутчак І.М./

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб між ним і ОСОБА_1 , який зареєстрований 22 лютого 2002 року виконавчим комітетом Юровецької сільської ради Білогірського району Хмельницької області, актовий запис № 3.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2023 року позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 22 лютого 2002 року виконавчим комітетом Юровецької сільської ради Білогірського району Хмельницької області, актовий запис № 3./а.с. 83-84/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення скасувати, відмовивши у позовних вимогах.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що сама по собі обставина проживання сторін окремо не є підставою для розірвання шлюбу. Зазначала, що через військові дії у м. Бровари Київської області, вона є вимушено переміщеною особою. Зазначала, що суд першої інстанції не вжив заходів щодо примирення сторін. Також надала заперечення щодо ухвали суду першої інстанції від 18.10.2023 р. про відмову у задоволенні клопотання про примирення сторін, що є обов`язком суду в силу норм ст. 111 СК України.

ОСОБА_2 звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість її доводів. Вказував, що ОСОБА_1 з листопада 2020 року проживає окремо у Рівненській області, але інколи приїжджала до сина, водночас, з березня 2022 року подружні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, подальше спільне життя як і збереження шлюбу неможливе, що буде суперечити його інтересам.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 22 лютого 2002 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Юровецької сільської ради Білогірського району Хмельницької області, актовий запис №3, що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 22 лютого 2002 року /а.с. 12/. Сторони мають спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно керувався нормами ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч. ч. 6, 9, 10 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз чоловіка та жінки, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань (ст. 51 СК України).

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

За змістом ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

У ст. 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Позивач ОСОБА_2 у суді першої інстанції заперечував щодо можливості примирення подружжя та подальшого збереження шлюбу з ОСОБА_1 , оскільки це суперечить його інтересам. Вказував, що із березня 2022 року сторони шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо, категорично наполягав на розірванні шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя є неможливим, а збереження шлюбу суперечить його інтересам.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем викладені аналогічні пояснення і заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Оцінивши докази в їх сукупності, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони із березня 2022 року подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, примирення подружжя за час розгляду справи не відбулося, суд дійшов обґрунтованого висновку, що шлюб підлягає розірванню.

Доводи апеляційної скарги про те, що сама по собі обставина проживання сторін окремо не є підставою для розірвання шлюбу, вимушене переміщення відповідачки, не вжиття судом першої інстанції заходів щодо примирення сторін, апеляційним судом відхиляються з огляду на час, який справа перебуває у провадженні судів з липня 2023 року, відсутність зміни позиції позивача та право суду а не обов`язок щодо вжиття заходів по примиренню сторін.

Так, з моменту звернення з позовом, позивач приймає чітку позицію щодо неможливості подальшого спільного життя, відсутність ведення спільного господарства та відносин між сторонами, що мають характер «сімейних».

З урахуванням добровільності шлюбу, суд першої інстанції дійшов висновків про його розірвання, а тому, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2023 року - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: