Справа № 346/2015/24
Провадження № 22-ц/4808/1212/24
Головуючий у 1 інстанції Третьякова І. В.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Баркова В.М., Девляшевського В.А..

за участю секретаря Петріва Д.Б.

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідач - П`ядицька сільська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2024 року, ухвалене судом у складі судді Третьякової І.В.,

за позовом ОСОБА_1 до П`ядицької сільської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина. В лютому 2024 року позивачка звернулася до Коломийської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте, нотаріус відмовив їй у вчинені нотаріальної дії, пославшись на пропуск строку для прийняття спадщини.

З відмови нотаріуса позивачка дізналася про те, що 07 вересня 1994 року був посвідчений секретарем Годи-Добровідської сільської ради та зареєстрований в реєстрі під № 18 заповіт, за яким ОСОБА_2 заповіла своє майно ОСОБА_1 .

Позивачка вказує, що не знала про існування заповіту на свою користь, оскільки мати при житті нічого про нього не повідомляла, про його наявність дізналась лише в 2024 році, а тому вважає, що пропустила шестимісячний строк для звернення до нотаріуса для прийняття спадщини з поважної причини.

Просила суд визначити їй додатковий тримісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, після смерті її матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до П`ядицької сільської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що судом не враховано, що позивачка не знала про існування заповіту на її ім`я, оскільки при житті її матір зазначала, що складе заповіт на свого внука, тобто сина позивача.

В 2024 році, коли постало питання про оформлення спадщини, оскільки її молодший син хотів розпочати будівництво, вона звернулася до нотаріуса та дізналася, що заповіт складений не на сина, а на неї, і тому виникло питання у наданні додаткового строку на прийняття спадщини.

В суді першої інстанції не доведено, що нотаріус чи посадова особа органу місцевого самоврядування повідомляли її про існування заповіту.

Позивачка посилається в апеляційній скарзі на правові висновки викладені в постановах Верховного суду від 06.09.2017 року у справі №6-496цс17, від 09.12.2021 року у справі №464/4722/19, згідно яких неповідомлення нотаріусом спадкоємця про відкриття спадщини, не вчинення дій щодо його виклику, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, є поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини у випадку спадкування за заповітом, з огляду на можливу необізнаність спадкоємця заповіту про його наявність, що судом не враховано.

Зазначила, що існує стала судова практика про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту про що зазначено у постановах Верховного Суду від 06.06.2018 у справі №315/765/14-ц, від 28.10.2019 у справі №761/42165/17, від 26.06.2019 у справі №565/1145/17, від 25.03.2020 у справі №642/2539/18, від 15.04.2020 у справі №190/106/18, від 17.03.2021 у справі №308/4272/19, від 15.04.2021 у №591/1271/18, від 26.07.2021 у справі №405/7058/19.

Вважає переконливим той факт, що вона дізналась про існування заповіту після звернення до нотаріуса, належні докази, які б спростовували таке твердження відсутні.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу в межах її доводів.

Представник П`ядицької сільської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомленей відповідно до закону. До суду від відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі представника П`ядицької сільської ради.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без відповідача по справі, який повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволення заяви, суд першої інстанції виходив з того, що обставини пропуску позивачкою шестимісячного строку на звернення з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 не були пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї, як спадкоємиці, оскільки ОСОБА_1 не довела, що не знала про наявність заповіту на її користь з 24.07.2015 до 2024 року та не була позбавлена можливості успадкувати майно померлої матері за законом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Мала Кам`янка, Коломийського району, Івано-Франківської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Позивачка є її донькою ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 , із 1980 року по день смерті, що підтверджується довідкою №25 від 20.03.2024 року, виданої старостою Малокам`янського старостинського округу,

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, які розміщені в АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстроване за ОСОБА_2 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1736828.

Відповідно до довідки П`ядицької сільської ради №26 від 20.03.2024 року за господарством АДРЕСА_2 числяться земельні ділянки загальною площею 0,61 га і не є приватизовані в межах норм безоплатної приватизації, з них: 0,07 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,54 га для ведення особистого селянського господарства, згідно записів по господарської книги №1 за 2016-2023 роки

При житті ОСОБА_2 склала заповіт, який від 07.09.1994 року був посвідчений секретарем Годи-Добровідської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області ОСОБА_4 , згідно якого ОСОБА_2 все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і загалом все те, що буде належати їй на момент смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла своїй доньці

ОСОБА_5 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_3 .

Позивачка у 2024 році звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та отримала відмову у прийнняті заяви про прийняття спадщини.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.

Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

За загальним правилом, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема, з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Відповідно до правового висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі №688/5757/23, зазначено, що згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець за законом першої черги здійснює право на спадкування в такому ж порядку, що й спадкоємець за заповітом, відповідно до статей 1268-1270 ЦК України, та на нього поширюються наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, передбачені статтею 1272 ЦК України.

Тож факт усвідомлення спадкоємцем першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом (у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування), який не знав про існування заповіту, наявності в нього права на спадкування та невчинення ним неодмінних активних дій щодо встановлення спадкової маси і прийняття спадщини не свідчить про виникнення в нього об`єктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили йому своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у передбачений ЦК України строк у зв`язку з його необізнаністю про існування заповіту, складеного на його ім`я. Сам факт відмови нотаріуса, за цих обставин, у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину не порушує принцип свободи заповіту.

Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з його (спадкоємця) незнанням про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування.

Коли ж особа усвідомлює чи повинна усвідомлювати, що вона є учасником процесу спадкування, зокрема на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем як спадкоємець першої черги спадкування або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування,і не вчиняє активних дій, спрямованих на прийняття спадщини (засвідчення своєї згоди на вступ у всі правовідносини спадкодавця) виходячи з обставин, які не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для своєчасного прийняття спадщини, то її необізнаність про наявність заповіту не може розглядатися як підстава для визначення їй додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Відмова нотаріуса, за наведених обставин, у видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцю першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, на користь якого було складено заповіт, не порушує принципу свободи заповіту, оскільки усвідомленим невчиненням дій для прийняття спадщини спадкоємець на власний розсуд реалізовує своє право на відмову від прийняття спадщини.

Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття / відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (у зв`язку зі своєю спорідненістю зі спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність в нього права на спадкування.

У справі, що переглядається, встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим відкрилась спадщина на спадкове майно, зокрема на нерухоме майно та земельні ділянки. На день смерті ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 .

Позивачка є донькою померлої.

Згідно заповіту від 07.09.1994 року, посвідченого секретарем Годи-Добровідської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області Якубів О.А., ОСОБА_2 все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось ОСОБА_2 заповіла своїй доньці ОСОБА_1 , яка зареєстрована та проживає в АДРЕСА_3 .

Отже, позивачка є спадкоємцем майна померлої ОСОБА_2 за заповітом та за законом, як спадкоємець першої черги.

Позивачка у визначений законом шестимісячний строк не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а звернулася із такою заявою у лютому 2024 року.

Позивачка як спадкоємець за законом першої черги повинна була вчинити активні дії для прийняття спадщини - подати заяву про прийняття спадщини у встановлений ЦК України строк, але цього не зробила.

Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді не має правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі №766/14595/16, від 31 січня 2020 року у справі №450/1383/18.

Відповідно до обставин цієї справи активні дії щодо прийняття спадщини позивачка почала вчиняти після спливу шестимісячного строку, звернувшись у лютому 2024 року до нотаріуса, а потім в квітні 2024 року з позовом до суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія судів зазначає, що усвідомлення позивачкою її права на спадкування за законом як спадкоємця першої черги спадкування поряд із незнанням про існування заповіту, складеного на її ім`я, за умови невжиття нею жодних активних дій щодо встановлення спадкової маси і прийняття спадщини протягом передбаченого ЦК України строку, не свідчить як про порушення принципу свободи заповіту, так і про виникнення в неї об`єктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили позивачці своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у відведений ЦК України строк. Тому доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.

Суд першої інстанції вірно встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, правильно застосувавши норми матеріального права, дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання нею заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим вірно відмовив у задоволенні позову.

Висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не довела, що вона не знала про наявність заповіту на її користь з 24 липня 2015 до 2024 року є помилковими, проте не впливають на правильність ухваленого рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутні докази того, що нотаріус чи посадова особа органу місцевого самоврядування повідомляла її про існування заповіту, які були нею проігноровані, та докази того, що вона дізналася про існування заповіту у 2022 році, а звернулася до нотаріуса у 2024 році колегія суддів не приймає до уваги, оскільки з урахуванням фактичних обставин цієї справи, факт неповідомлення нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, не може слугувати підставою для задоволення позову та визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , оскільки позивачка, знаючи про смерть матері, будучи спадкоємцем першої черги спадкування за законом, та маючи на меті реалізувати свої спадкові права, мала обов`язок звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк як спадкоємець першої черги за законом й незалежно від її обізнаності про наявність заповіту, складеного на її ім`я, оскільки спадщину спадкоємець може прийняти лише повністю, а не частинами. Тож за наведених обставин, невчинення нотаріусом певних дій стосовно позивачки саме собою не створило перешкоди їй у прийнятті спадщини та не унеможливлювало подання нею заяви про прийняття спадщини у строк, визначений статтею 1270 ЦК України.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2024 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то суд не здійснює перерозподіл витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 вересня 2024 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков

В.А. Девляшевський