Справа № 361/7473/24
Провадження № 2/361/4604/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2024 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Бражник Н. М.,

за участю секретаря Охріменко Е. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Броварського міськрайонного суду Київської області справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни, приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко Ольги Леонідівни, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

УСТАНОВИВ:

Адвокат Цьвок Б.І. від імені та в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Позов мотивував тим, що ОСОБА_1 через застосунок «Дія» дізнався про відкриття приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. виконавчого провадження від 21 травня 2019 року про стягнення з нього на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі АТ «ПУМБ», Банк) заборгованості у розмірі 29 043,79 грн згідно з виконавчим написом від 23 квітня 2019 року № 8965 виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. (далі виконавчий напис № 8965).

Як представник ОСОБА_1 , він звернувся із адвокатським запитом до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. та отримав у відповідь запитувані документи, зокрема і копію виконавчого напису № 8965.

Зазначив, що нотаріус у день вчинення оскарженого виконавчого напису 23 квітня 2019 року керувався пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, який був не чинним з огляду на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Крім того, позивач не погоджується із сумою заборгованості, яка стягнута оскарженим виконавчим написом, вважає її безпідставно завищеною та такою, яка не є безспірною.

Відповідно до ст. ст. 133, 137 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) надав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи, докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Зазначив, що ОСОБА_1 сплатив судовий збір, з урахуванням коефіцієнту ставки сплати за подачу документів у електронній формі, за подачу позову та заяви про забезпечення позову та поніс витрати на професійну допомогу адвоката у справі у розмірі 5 000 грн.

На підставі викладеного просив суд: визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. від 23 квітня 2019 року, зареєстрований у реєстрі № 8965, таким, що не підлягає виконанню; стягнути із відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати; розгляд справи проводити без позивача та його представника.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2024 рокувжито заходи забезпечення позову, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 8965.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено її розгляд 15 серпня 2024 року о 09 год. 00 хв.

У судове засідання ОСОБА_1 та його представник адвокат Цьвок Б.І. не з`явились. Суд бере до уваги клопотання представника позивача про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Представник відповідача АТ «ПУМБ» подав до суду заяву про визнання позовних вимог (у порядку ст. 206 ЦПК України) та просив суд: задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання оскарженого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню; з огляду на ст. 142 ЦПК України стягнути з АТ «ПУМБ» на користь позивача 50 % від суми сплаченого судового збору за подачу позову та заяви про забезпечення позову; справу розглянути без участі представника Банку за наявними у справі матеріалами.

Треті особи повідомлені належним чином про розгляд справи, клопотань не подавали.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 та АТ «ПУМБ» 07 серпня 2017 року уклали заяву № 01 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, на підставі якої позичальник отримав від Банку споживчий кредит у розмірі 15 000 грн (а. с. 14).

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. 23 квітня 2019 року вчинила виконавчий напис, який зареєстрований у реєстрі № 8965, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованості у розмірі 28 543,79 грн.

АТ «ПУМБ» 20 травня 2019 року подало приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. заяву про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 8965.

Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. 21 травня 2019 року прийняла постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису № 8965.

Постановою від 30 вересня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. постановила звернути стягнення на доходи ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Вирішуючи питання про те, чи не суперечить визнання позову закону та визначаючи наявність підстав для ухвалення рішення, суд враховує наступне.

За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду.

Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року.

Згідно зі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким же чином врегульовано дане питання і Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172.

Пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до Переліку, визнано незаконними та нечинними.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року рішення суду залишено без змін.

Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Таким чином, застосуванню при вирішенні спору підлягає постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29 червня 1999 року, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2001 року.

Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість.

Таким чином, після скасування внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до Переліку змін виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

З копії виконавчого напису вбачається, що договір між сторонами не посвідчений нотаріально.

Крім цього, не було надано документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Таким чином, подані відповідачем для вчинення виконавчого напису документи не відповідали вимогам, які пред`являється вище приведеним Переліком.

Враховуючи, що відповідач АТ «ПУМБ» визнав позов, таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Щодо розподілу судових витрат

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову.

Частиною 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються й з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18.

Суд також повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 за подання позовної заяви до суду сплатив судовий збір у розмірі 968,96 грн та 484,48 грн за подання заяви про забезпечення позову, відповідно до акта наданих послуг на виконання договору про надання правової допомоги сума витрат становить 5 000 грн, що включає: юридичні консультації, аналіз документів виконавчого провадження 1 500 грн; підготовку позовної заяви та заяви про забезпечення позову 3 500 грн.

Обґрунтовуючи клопотання про стягнення із відповідача витрат на професійну правничу допомогу представник позивача долучив до позовної заяви: ордер, виданий на підставі договору про надання правничої допомоги від 17 липня 2024 року № 24/07/17; копію додаткової угоди № 3 до договору про надання правничої допомоги від 17 липня 2024 року № 24/07/17; копію акта наданих послуг від 26 липня 2024 року з детальним розрахунком робіт (наданих послуг) виконаних для надання правничої допомоги; квитанцію від 29 липня 2024 року № 1447824 про доставку позовної заяви з додатками до зареєстрованого Електронного кабінету АТ «ПУМБ».

У заяві про визнання позовних вимог АТ «ПУМБ», з огляду на ст. 142 ЦПК України, просило стягнути з нього на користь позивача 50 % від суми сплаченого судового збору за подачу позову та заяви про забезпечення позову, разом з цим, заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу понесених ОСОБА_1 до суду не надходило.

Проаналізувавши долучені до матеріалів справи та подані на підтвердження факту понесення ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу документи, суддя вважає, що відображена у наданих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом Цьвок Б.І. роботи (наданих послуг) відповідає критерію розумності та часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, отже, клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Крім того, необхідно повернути позивачу з Державного бюджету 50 % сплаченого ним судового збору за подання позовної заяви 484,58 грн та заяви про забезпечення позову 242,24 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50 % сплаченого ним судового збору за подання позовної заяви, заяви про забезпечення позову на загальну суму 726,82 грн (484,58 +242,24).

Щодо заходів забезпечення позову

Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2024 року, в порядку ч. 7 ст. 158 ЦПК України продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 142, 259, 263-265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни, приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко Ольги Леонідівни, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задовольнити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною від 23 квітня 2019 року, зареєстрований у реєстрі № 8965, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості у розмірі 28 543,79 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 726,82 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн, а всього 5 726 (п`ять тисяч сімсот двадцять шість) гривень 82 коп.

Повернути з Державного бюджету України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області Гончарову Ярославу Володимировичу 50 відсотків судового збору 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 58 коп., сплаченого ним при поданні позову згідно з квитанцією про сплату від 29 липня 2024 року № 9170-7337-5925-4647 за реквізитами: ГУК у Київ.обл/Броварська міс/22030101; Код отримувача (код за ЄДПРОУ) 37955989; Банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.); Код банку отримання МФО: 899998; Рахунок отримувача: UA 0010784; Код класифікації доходів бюджету: 22030101, судовий збір за позовом ОСОБА_1 , Броварський міськрайонний суд Київської області, на суму 968,96 грн.

Повернути з Державного бюджету України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області Гончарову Ярославу Володимировичу 50 відсотків судового збору 242 (двісті сорок дві) гривні 24 коп., сплаченого ним при поданні заяви про забезпечення позову згідно з квитанцією про сплату від 29 липня 2024 року № 7829-1949-5932-0762 за реквізитами: ГУК у Київ.обл/Броварська міс/22030101; Код отримувача (код за ЄДПРОУ) 37955989; Банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.); Код банку отримання МФО: 899998; Рахунок отримувача: UA 0010784; Код класифікації доходів бюджету: 22030101, судовий збір за позовом ОСОБА_1 , Броварський міськрайонний суд Київської області, на суму 484,48 грн.

Заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2024 рокув порядку ч. 7 ст. 158 ЦПК України продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк»: скорочене найменування: АТ «ПУМБ», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Андріївська, б. 4.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, адреса: м. Київ, вул. Тарасівська, 18/12.

Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Юхименко Ольга Леонідівна, адреса: м. Київ, вул. Раїси Окіпної, 4-А, офіс 35-Б.

Повне рішення складено 23 серпня 2024 року.

Суддя Н.М. Бражник