КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №366/3730/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 21 лютого 2024 року, ухвалене під головуванням судді Гончарука О.П.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого підприємства "Північна Пуща" про стягнення заборгованості по заробітній платі при звільненні,-

встановив:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, премій і добових та компенсації заборгованості за час затримки.

Вимоги позову мотивує тим, що позивач працював в ДСП "Північна Пуща" з 09 жовтня 2006 року по 20 вересня 2023 року. На підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України звільнений з роботи.

Вказує, що на день звільнення відповідачем нараховано, але не виплачено заробітну плату за період часу з 09 жовтня 2006 року по 20 вересня 2023 року у сумі 31 561,44 гривень.

Вказує, що відмову виплатити усі кошти, які підлягали виплаті, відповідач обґрунтував відсутністю грошових коштів.

Вказує, що відповідачем порушено право позивача на отримання заробітної плати у встановлені законом строки, на компенсацію збитків за час невиплаченої заробітної плати з урахуванням індексу інфляції за затримку виплати заробітної плати та за невикористану відпустку.

Мотивуючи наведеним, просить суд стягнути із ДСП "Північна Пуща" на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату у сумі 31 561,44 гривень, збитки за час невиплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції у сумі 135 531,39 гривень, а всього 166 922,83 гривень.

Стягнути з ДСП "Північна Пуща" судовий збір та 12 000,00 гривень витрат за надання правничої допомоги.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 21 лютого 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 31 561,44 грн.

Стягнуто з Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Не погодившись з ухваленим рішенням в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення збитків за час невиплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції у сумі 135 531,39 гривень та витрат на професійну правову допомогу у розмірі 12 000,00 гривень, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

Вказує, що висновки суду першої інстанції про відсутність доказів на підтвердження невиконання роботодавцем обов`язку щодо індексації заробітної плати є помилковими, оскільки статтею 33 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Не погоджується з оскаржуваним рішенням в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зазначивши, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Іванківського районного суду Київської області від 21 лютого 2024 року в частині відмовлених позовних вимог скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з відповідача 135 531,39 гривень - збитки за час невиплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції та 12 000,00 гривень витрати на професійну правничу допомогу.

19 червня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшлов відзив ДСП "Північна Пуща" на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

В обґрунтування відзиву вказує, що висновки суду є правильними, та такими, що відповідають нормам процесуального права.

Зазначає, що внаслідок збройної агресії РФ проти України відповідачем втрачено 5 224 450 000,00 гривень внаслідок втраченої заготовленої деревини.

Вказує, що відповідач, не дивлячись на скрутні умови, намагається виконувати зобов`язання щодо першочерговості сплати заробітної плати працівникам підприємства.

Щодо вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 гривень вказує, що такі є недоведеними, оскільки матеріали справи не містять доказів, що підтверджують витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, пов`язані саме з розглядом цієї справи.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційну скарги залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

24 червня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли заперечення адвоката Гайворонського Р.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на відзив ДСП "Північна Пуща".

Зазначає, що настання форс-мажорних обставин не є підставою для звільнення від відповідальності. Вказує, що хоч і ТПП України видала свого роду універсальний лист-підтвердження про настання форс-мажорних обставин, він не може слугувати абсолютним доказом неможливості виконати зобов`язання для всіх без виключення суб`єктів господарювання.

Форс-мажорні обставини не є підставою не виплачувати заробітну плату, але є підставою для звільнення його від відповідальності за порушення строків оплати, якщо він доведе наявність фактичних обставин, які унеможливили виплату заробітної плати.

Вказує, що відповідачем не надано доказів, що надали б можливість звільнення від сплати заборгованої плати ОСОБА_1 та нарахувань штрафних санкцій за несвоєчасну виплату заробітної плати.

Просить апеляційну скаргу задовольнити. Стягнути судові витрати.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 21 лютого 2024 року оскаржується лише в частині вирішення вимог про стягнення збитків за час невиплаченої заробітної плати з урахуванням індексу інфляції та витрат на професійну правничу допомогу, відтак в іншій частині колегією суддів не переглядається.

Відмовивши у задоволенні позову в частині стягнення збитків у розмірі 135 531,39 гривень, суд першої інстанції вказав, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що згідно із статтею 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

За вимогами статті 30 Закону України «Про оплату праці» при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Суд зазначив, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження невиконання роботодавцем обов`язку щодо індексації заробітної плати відповідно до вимог зазначених норм законодавства, клопотань щодо витребування від відповідача таких доказів не заявляв.

Відмовивши позивачу у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано документів, що підтверджують витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, пов`язані із розглядом цієї справи.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

З даних трудової книжки НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , убачається, що на підставі наказу №460-ОС від 11 вересня 2023 року позивача звільнено з посади майстра деревообробного цеху в зоні відчуження на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України (том 1 а.с. 6-9).

Згідно даних повідомлення ДСП "Північна Пуща" №248 від 20 вересня 2023 року про нараховані суми при звільненні ОСОБА_1 після всіх утримань сума до виплати склала 31 561,44 гривень (том 1 а.с. 9).

Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі статтею 94 КЗпП та статтею 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

За змістом частини 6 статті 95 КЗпП заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон №1282-ХІІ) індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Об`єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними у гривнях на території України і який не має разового характеру (частина 1 статті 2 Закону №1282-ХІІ).

Економічною підставою для проведення індексації грошових доходів населення згідно зі статтями 4, 6 Закону № 1282-ХІІ є факт, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Також ознаками, що характеризують індексацію доходів громадян, є місце отримання відповідних доходів, а також джерела їх фінансування (частина 1 статті 9 Закону № 1282-XII).

Отже, індексація має спеціальний статус виплати з боку держави у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії, оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер.

Суми виплат, пов`язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року.

Таким чином, індексація є складовою частиною заробітної плати, яка відповідно до статті 116 КЗпП України повинна бути виплачена працівникові при звільненні.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" із відповідними змінами та доповненнями (далі - Закон №2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 3 Закону №2050-ІІІ визначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Звертаючись до суду із позовом, позивач вказав, що за його розрахунком за період часу із жовтня 2006 року по вересень 2023 року сума заборгованості за невиплачену заробітну плату з урахуванням індексу інфляції становить 166 922,83 гривень.

Відповідно до даних повідомлення №248 від 20 вересня 2023 року про нараховані суми при звільненні ОСОБА_1 нараховано / до виплати:

- премія за листопад 2021 року 8 824,00 гривень / 7 015,08 гривень;

- премія за грудень 2021 року 8 281,80 гривень / 6 584,03 гривень;

- добові за листопад 2022 року 960 гривень / 772,80 гривень;

- добові за грудень 2022 року / 900 гривень / 724,50 гривень;

- заробітна плата за грудень 2022 року 14 577,00 гривень / 11 579,71 гривень;

- надбавка за складність та напруженість за лютий 2023 року 3 188,72 гривень / 2 566,92 гривень;

- добові за червень 2023 року 960 гривень / 772,80 гривень;

- добові за вересень 2023 року 960 гривень / 772,80 гривень

Всього 39 611,52 гривень / 31 561,44 гривень.

Відмовивши у задоволенні вимог про стягнення вказаних сум з урахуванням індексу інфляції, суд першої інстанції вказав на недоведеність позивачем невиконання обов`язку щодо індексації заробітної відповідно до вимог законодавства.

Такі висновки суду першої інстанції є помилковими, оскільки саме на роботодавця покладено обов`язок доведення правильності нарахування та виплати заробітної плати.

Разом з тим, щодо вимог про стягнення 135 531,39 гривень, колегія суддів зазначає про таке.

У позовній заяві позивачем наведено розрахунок компенсації заборгованості за час затримки їх виплати, відповідно до якого позивачем нараховано:

- премія за листопад 2021 року 7 015,08 гривень / розмір індексації 25 366,48 гривень;

- премія за грудень 2021 року 6 584,03 гривень / розмір індексації 25 366,48 гривень;

- добові за листопад 2022 року 772,80 гривень / розмір індексації 7 303,73 гривень;

- добові за грудень 2022 року 724,50 гривень / сума індексації 6 847,25 гривень;

- заробітна плата за грудень 2022 року 11 579,71 гривень / сума індексації 24 306,30 гривень;

- надбавка за складність та напруженість за лютий 2023 року 2 566,92 гривень / сума індексації 24 259,96 гривень;

- добові за червень 2023 року 772,80 гривень / сума індексації 7 303,73 гривень;

- добові за липень 2023 року 772,80 гривень / сума індексації 7 303,73 гривень;

- добові за вересень 2023 року / сума індексації 7 303,73 гривень.

Щодо нарахування позивачем індексації на: премію за листопада 2021 року, премію за грудень 2021 року, добові за листопад 2022 року, добові за грудень 2022 року, надбавку за складність та напруженість за лютий 2023 року, добові за червень 2023 року, добові за липень 2023 року, добові за вересень 2023 року, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до статті 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (посадовими окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про оплату праці" основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Підпунктом 5.4.8 пункту 5.4 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (334/94-ВР) встановлено, що добові витрати - це витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесених у зв`язку з її відрядженням.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що премія, добові та надбавка за складність та напруженість є компенсаційною виплатою, що має постійний характер.

Відтак, ураховуючи наведені норми права, заявлені позивачем вимоги про стягнення індексації, нарахованої на виплати, що не мають постійного характеру, задоволенню не підлягають.

Щодо індексації заробітної плати за грудень 2022 року, апеляційний суд вказує на таке.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно абзацу 2 частини 11 пункту 1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Аналіз наведених даних дозволяє зробити висновок, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру у разі перевищення індексу інфляції більше ніж 103%.

Відповідно до даних статистики у грудні 2022 року індекс інфляції склав 100,7%. За таких обставин відсутні підстави для нарахування індексації, оскільки такий не перевищує 103%, відтак відсутні підстави для нарахування індексації у грудні 2022 року.

Щодо нарахування позивачем індексації за 2023 рік колегія суддів вказує про таке.

03 листопада 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про Державний бюджет України на 2023 рік". Відповідно до частини 3 Прикінцевих та перехідних положень на 2023 рік зупинено дію, зокрема, Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позову в частині стягнення 135 531,39 гривень, проте помилився з мотивами, що є підставою для зміни мотивувальної частини судового рішення.

За таких обставин, рішення Іванківського районного суду Київської області в частині відмови у задоволенні стягнення з відповідача збитків на час невиплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції у сумі 135 531,39 гривень слід змінити, виклавши мотивувальну частину судового рішення в редакції цієї постанови.

Доводи апеляційної скарги в частині відмови у стягненні 12 000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів відхиляє та зазначає про таке.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Звертаючись до суду із позовом, позивач просив суд стягнути 12 000,00 гривень витрат на професійну правову допомогу.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

На підтвердження розміру понесених судових витрат матеріали справи містять копію договору про надання правової допомоги №44 від 22 листопада 2023 року.

Відповідно до даних укладеного договору про надання правової правничої допомоги адвокат бере на себе виконання наступних дій з надання правової допомоги:

Представництво інтересів клієнта у будь-яких органах державної, законодавчої та виконавчої влади, органах прокуратури, податкових органах, міліції, судових органах усіх рівнів, організацій місцевого самоврядування, органах управління установ, організацій, підприємств та їх об`єднань, керівних органах об`єднань громадян (пункт 2.2 договору).

Відповідно до пункту 4.1 отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару та становить фіксовану суму у розмірі - 12 000,00 гривень (том 1 а.с. 30-31).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Установлено, що матеріали справи не містять доказів надання правової допомоги у цій справі. Так, матеріали справи не містять, зокрема, акту виконаних робіт чи акту приймання-передачі послуг.

Окрім цього, суд першої інстанції підставно звернув увагу на те, що умови договору про надання правової допомоги позбавляють суд зробити висновок, що правова допомога надавалась виключно у цій справі, оскільки за умовами укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Гайворонським Р.В. договором правова допомога є багатоаспектною і не обмежується представництвом інтересів у цій справі.

Відтак, колегія суддів погоджується із доводами відзиву Державного спеціального підприємства "Північна Пуща", а також висновками суду першої інстанції в цій частині про те, що позивачем не надано доказів витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних саме з розглядом цієї справи.

З огляду на те, що рішення суду в частині стягнення 135 531,39 гривень підлягає зміні, апеляційна скарга задовольняється частково.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 21 лютого 2024 року в частині відмови у стягненні з Державного спеціалізованого підприємства "Північна Пуща" збитків на час невиплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції у сумі 135 531,39 гривень змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В іншій оскарженій частині рішення Іванківського районного суду Київської області від 21 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова