АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2024 року

м. Чернівці

справа № 723/3382/23

провадження № 22-ц/822/751/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Литвинюк І. М., Кулянди М. І.

секретар Скулеба А. І.

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 11 червня 2024 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Бужора В. Т.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

В серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок приниження честі, гідності, репутації та ушкодження здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог, вказує на те, що протягом останніх двох років проживає в громадянському шлюбі з ОСОБА_2 , який перебував у першому шлюбі з ОСОБА_2 . Відповідачка, тривалий час агресивно ставитися до позивачки та до колишнього чоловіка. Спонукала неповнолітню доньку від першого шлюбу писати образливі слова, погрожувати, шантажувати і сама робила аналогічні речі. Пізніше, коли позивачка завагітніла, розпочали тероризувати останню.

Посилається на те, що постраждала її репутація серед друзів та односельчан. Вказує на те, що ОСОБА_2 завдала їй моральної шкоди, внаслідок приниження честі, гідності, репутації та ушкодження її здоров`я.

Просила стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду у вигляді грошової компенсації у розмірі 200 000 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 11 червня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію завданої внаслідок приниження честі, гідності, репутації та ушкодження здоров`я в розмірі 20 000 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що доказів, які свідчать про той факт, що саме апелянтом було нанесено морально шкоду у матеріалах справи відсутні та подані документи медичного характеру свідчать про той факт, що у позивачки була звичайна вагітність, та жоден документ не свідчить про погіршення її стану здоров`я.

Вважає, що доводи позивачки є надуманими та побудовані на домислах та припущеннях, а згідно норм ЦПК України, визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також вказує, що судом першої інстанції не наведено мотивів, чому позов задоволено у розмірі 20 000 гривень, та чим така сума обґрунтовується.

Та не було наведено доказів, які свідчать про нанесену моральну шкоду.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 подала до суду відзив на апеляційну скаргу.

Просила суд апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 11 червня 2024 року залишити без змін.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 09 січня 2013 року по справі №2-513/12 було розірвано шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (том 1, а.с. 18).

ОСОБА_5 та ОСОБА_2 мають спільну доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказана обставина підтверджується згідно копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькій області від 28 серпня 2012 року (том 1, а.с. 15).

З довідки про склад сім`ї №818 від 27 липня 2023 року, виданою Сторожинецької територіальної громади вбачається, що ОСОБА_1 без реєстрації проживає на АДРЕСА_1 з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (том 1, а.с. 13).

Копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого №388 від 15 серпня 2022 року, підтверджується вагітність ОСОБА_1 (том 1, а.с. 30-31).

З скріншотів переписки ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 з ОСОБА_1 через мобільний додаток встановлено, що у переписці зазначено взаємні образи висловлюваннями нецензурною лайкою (том 1, а.с. 63-96).

ОСОБА_5 та ОСОБА_1 мають спільного сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказана підстава підтверджується копією свідоцтва про народженнч серія НОМЕР_2 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькій області від 16 лютого 2023 року (том 1, а.с. 14).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам закону, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 2, пункту 9 та абзацу 12 частини 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Пунктом 3 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тлумачення положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.

У постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22) вказано, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 вказує на те, що ОСОБА_2 неодноразово ображала її, висловлювалася нецензурними словами та шантажувала її, що призвело до душевних страждань. Відповідачка принижувала її честь та гідність перед родичами, друзями та односельчанами. На підтвердження надала медичні документи щодо протікання вагітності та скріншоти переписок через мобільний додаток з відповідачкою та її доньками.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3статті 89 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

У частині 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Верховний Суд наголошував на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18.

Верховний Суд у постанові від 27 травня 2020 року у справі № 2-879/13 зазначив, що сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме, такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом.

Проаналізувавши у повній мірі вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції є помилковим, оскільки відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів виходить з того, що доведення факту завдання моральної шкоди є дуже специфічним, тому позивачу у справах такої категорії непросто сформувати необхідну доказову базу для підтвердження наявності моральної шкоди та підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та негативними наслідками для позивача у вигляді моральної шкоди. Разом з тим позивачці недостатньо заявити у позовній заяві, що вона переживала або переживає моральні страждання. Цей факт має бути доведений усіма допустимими засобами доказування. Докази це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пред`являючи вимоги до певної особи та визначаючи її відповідачем у цій категорії прав, позивач має надати докази ідентифікації особи, яка буде відповідати за порушення його права та довести приналежність акаунту в соціальній мережі тій чи іншій фізичній особі.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 01 грудня 2021 року (справа № 310/6999/19-ц, провадження № 61-14120св21) та від 01 червня 2022 року (справа № 607/19370/20, провадження № 61-21309св21).

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 червня 2023 року в справі № 916/3027/21, якщо з урахуванням конкретних обставин справи суд дійде висновку про те, що відповідне листування дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати ті чи інші доводи сторін, наприклад, щодо наявності між ними відповідних відносин, ведення певних перемовин тощо, суд може прийняти таке листування як доказ і в такому разі надати йому оцінку сукупно з іншими доказами у справі.

Наявна в матеріалах справи роздруківка електронної переписки (том 1, а.с. 65-96) не дає змоги ідентифікувати учасників такої переписки, так і встановити вчинення відповідачкою психологічного насильства над ОСОБА_1 , тому суд апеляційної інстанцій, вважає такий доказ неналежним.

Зокрема як вбачається зі змісту переписки, остання здійснювалася наступними користувачами: « ОСОБА_9 », « ОСОБА_10 », « ОСОБА_11 », « ОСОБА_12 ». З проаналізованого судом змісту переписки лише повідомлення користувача « ОСОБА_11 » (том 1, а.с. 75-75) носили образливий характер висловлювань по відношенню до позивачки, проте відсутні докази надсилання відповідних повідомлень саме відповідачкою.

Окрім цього, позивачка не обґрунтувала, в чому полягає саме протиправність дій відповідачки, якими їй завдано моральної шкоди. Наявність неприязних відносин між сторонами сама по собі не доводить факту заподіяння моральної шкоди.

Показання допитаних у суді першої інстанції в судовому засіданні свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 також доводять обставину наявності неприязних відносин між сторонами, проте не дають змоги встановити суду заподіяння моральних страждань позивачці, так і протиправність поведінки відповідачки.

Дослідивши надані позивачкою документи медичного характеру, зокрема протоколи ультразвукових досліджень, сканування внутрішніх органів, результатів лабораторних досліджень за період з 26 липня 2022 року по грудень 2022 року (том 1, а.с. 26-63), які здебільшого стосуються протікання вагітності ОСОБА_1 , і за результатами яких лише рекомендовано нагляд лікарів, колегія суддів, прийшла до висновку про те, що у них відсутні докази погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 та наявності заподіяної шкоди її здоров`ю.

Встановивши, що ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів, які б підтверджували вчинення неправомірних дій відповідачкою, наявності заподіяної їй шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачки, що на підставі статті 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком позивача, колегія суддів, дійшла висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та у задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 11 червня 2024 року скасувати.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3000 (три тисячі) гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 06 вересня 2024 року.

Головуючий Олександр ОДИНАК

Судді : Мирослава КУЛЯНДА

Ірина ЛИТВИНЮК