Провадження № 2/127/2724/23
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Гуменюка К.П.,

за участю секретаря судового засідання Бортнюк А.П.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» та ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданого внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та відшкодування моральної шкоди,

вимоги позивача:

-стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» на користь ОСОБА_4 в якості завданої матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відшкодування у розмірі 106 067 грн. 51 коп.;

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 в якості завданої моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відшкодування у розмірі 30 000 грн. 00 коп.;

-стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 9 220 грн. 80 коп.: оплата судового збору 1 073 грн. 60 коп., вартість проведеного транспортно-товарознавчого дослідження 1 147 грн. 20 коп. та оплата витрат на правову допомогу 7 000 грн.;

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 9 220 грн. 80 коп.: оплата судового збору 1 073 грн. 60 коп., вартість проведеного транспортно-товарознавчого дослідження 1 147 грн. 20 коп. та оплата витрат на правову допомогу 7 000 грн.,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» та ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданого внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що 03 грудня 2021 року о 12 год. 45 хв. по вул. Хмельницьке шосе, 105Б в м. Вінниці відповідач - ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки "Toyota Camry", номерний знак НОМЕР_1 , здійснив зіткнення з транспортним засобом марки "Mercedes- Benz", номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб марки "Mercedes- Benz", номерний знак НОМЕР_2 , зазнав механічних пошкоджень.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення БД № 207281 від 03.12.2021 року «03.12.2021 року о 12 год. 45 хв. по вул. Хмельницьке шосе, 105Б в м. Вінниці водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки "Toyota Camry", номерний знак НОМЕР_1 , при перестроюванні з лівої смуги для руху в праву, не надав перевагу в русі транспортному засобу марки "Mercedes-Benz", номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який рухався в попутному напрямку в правій смузі, в результаті чого здійснив зіткнення з вказаним транспортним засобом, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та було завдано матеріальних збитків. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3б, 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення».

Постановою Вінницького апеляційного суду від 11 квітня 2023 року ОСОБА_2 визнано винним за ст. 124 КпАП України та провадження в адміністративній справі щодо ОСОБА_2 за ст. 124 КпАП України закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КпАП України у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КпАП України.

ОСОБА_4 є власником транспортного засобу марки "Mercedes-Benz", номерний знак НОМЕР_2 .

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 з боку відповідача ОСОБА_2 завдано матеріальної шкоди.

Завдана майнова шкода полягає у шкоді, яка завдана транспортному засобу марки "Mercedes-Benz", номерний знак НОМЕР_2 .

З метою визначення розміру завданої шкоди, позивач була змушена звернутися до експертної установи, а саме Вінницького НДЕКЦ.

Відповідно висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження №ЕД-19/102-23/9522-АВ від 24.05.2023 року розмір матеріального збитку завданого власнику автомобіля "Mercedes-Benz GLA-180 CDI", 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на 23.05.2023 може становити 106067,51 грн. Вартість відновлюваного ремонту автомобіля "Mercedes-Benz GLA-180 CDI", 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 на момент огляду, а саме на 23.05.2023 може становити 99330,44 грн.

Цивільно-правова відповідальність на автомобіль марки "Toyota Camry", номерний знак НОМЕР_1 , яким керував відповідач ОСОБА_2 відповідно полісу №203542348 застрахована в страховій компанії ПАТ «Страхова компанія «Саламандра», юридична адреса якого: вул. Колективна, буд. 10, м. Полтава, 36019.

Таким чином, у позивача виникло право на страхове відшкодування від страховика - ПАТ «Страхова компанія «Саламандра», яке застрахувало цивільну відповідальність та видало поліс №203542348, який діяв на день дорожньо-транспортної пригоди.

Про страховий випадок позивачем було повідомлено в телефонному режимі ПАТ «Страхова компанія «САЛАМАНДРА» 03.12.2021 року з місця пригоди. Також було надіслано фотознімки, на яких зафіксовано розташування транспортних засобів - Учасників ДТП безпосередньо після пригоди.

На підставі даного повідомлення була заведена страхова справа № 0037878.

10.12.2021 року належний позивачу транспортний засіб був оглянутий на предмет наявності механічних ушкоджень та визначення суми збитку ФОП ОСОБА_5 на замовлення ПАТ «Страхова компанія «САЛАМАНДРА» за адресою: м. Вінниця, вул. Пирогова, 151 (К), СТО «АВТО-АС».

Одночасно представниками ПАТ «Страхова компанія «САЛАМАНДРА» було надано усне (в телефонному режимі) роз`яснення стосовно отримання страхового відшкодування, а саме про необхідність звернення до Страховика після набуття чинності постановою суду про винність ОСОБА_2 .

Після отримання судового рішення про винуватість ОСОБА_2 позивач знову звернулась до ПАТ «Страхова компанія «САЛАМАНДРА». Однак, їй було повідомлено про закриття страхової справи в зв`язку з відсутністю заяви про страхове відшкодування. Про таке рішення страховою компанією позивача не було поставлено до відому.

Таке рішення відповідача порушує право ОСОБА_4 на отримання страхового відшкодування.

Розмір матеріального збитку завданого позивачу, як власнику автомобіля «Mercedes-Benz GLA-180 CDI», 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 106067,51 грн., що знаходиться в межах страхового ліміту та, відповідно, підлягає відшкодуванню з ПАТ «Страхова компанія «САЛАМАНДРА» в повному обсязі.

Також позивач зазначає, що їй було завдано моральної шкоди. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які остання зазнала у зв`язку з пошкодженням належного їй майна. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 постійно турбувало питання проведення відновлювальних робіт, адже задля уникнення суперечності з приводу розміру матеріальної шкоди автомобіль зберігається в пошкодженому стані. Дана ситуація вплинула на відносини у сім`ї, на роботі. Через постійне тривале хвилювання позивач втратила сон. Втративши можливість вільно користуватись своїм транспортним засобом, ОСОБА_4 змушена була змінити свій звичний робочий день, оскільки витрачала багато часу на поїздки до станцій технічного обслуговування, оцінювачів, адвокатів, органів судової влади та державної автомобільної інспекції з метою визначення вартості відновлювальних робіт, отримання необхідних документів для підтвердження розміру шкоди, захисту своїх прав, що спричинило ряд незручностей та проблем, марно згаяного часу, який міг би бути витрачений на сім`ю та роботу.

Після дорожньо-транспортної пригоди позивач змушена була звернутися до лікаря - психіатра за професійною медичною допомогою. Протягом 6 місяців проходила курс лікування.

Позивач вважає, що належною компенсацією перенесених нею моральних страждань, з урахуванням їх характеру, глибини і тривалості, буде стягнення з ОСОБА_2 грошової компенсації у якості завданої моральної шкоди у розмірі 30 000 грн.

З підстав зазначених вище позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького міського суду Вінницької області від 21 липня 2023 року розгляд даної справи визначено судді Волошину С.В. (а.с. 49).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 липня 2023 року (суддя Волошин С.В.), прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 52).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 серпня 2023 року (суддя Волошин С.В.), заяву відповідача ОСОБА_2 про відвід судді Волошина С.В. у цивільній справі №127/21934/23 задоволено. Цивільну справу №127/21934/23 передано до відділу прийому та реєстрації (канцелярія) Вінницького міського суду Вінницької області для повторного автоматизованого розподілу справи між суддями в порядку ст. 33 ЦПК України (а.с. 125-126).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 серпня 2023 року, розгляд даної справи визначено судді Гуменюку К.П. (а.с. 131).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 серпня 2023 року, цивільну справу прийнято до свого провадження та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 132).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 грудня 2023 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 163).

Представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_1 у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 у судовому засіданні зазначила, що ОСОБА_2 вимоги позовної заяви не визнає та просила суд відмовити у їх задоволені.

Представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра» до судового засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Однак, під час розгляду справи, представником ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра» на адресу суду було подано відзив, зі змісту якого вбачається, що ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра» повністю заперечує проти позову, оскільки на підставі п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у страховика - ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра» не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, а ОСОБА_4 втратила своє право на отримання страхового відшкодування від ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра». Звернення з позовом мало місце також поза межами річного строку з моменту скоєння ДТП (а.с. 63-65). Також обставини викладені у відзиві підтримувались представником відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра» у ході розгляду справи судом.

Суд дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Вінницького апеляційного суду від 11 квітня 2023 року, апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 задоволено частково. Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 22.02.2023, якою провадження щодо ОСОБА_2 за ст. 124 КпАП України закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КпАП України скасовано частково. Визнано ОСОБА_2 винним за ст. 124 КпАП України та провадження в адміністративній справі щодо ОСОБА_2 за ст. 124 КпАП України закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КпАП України у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КпАП України (а.с. 12-13).

Зі змісту вищевказаної постанови вбачається, що до суду першої інстанції надійшов протокол про адміністративне правопорушення щодо порушення ОСОБА_2 п. 10.3; 10.1; 2.3б; 1.5 ПДР під час руху автомобілем «Тайота Кемрі», 03.12.2021 о 12:45 год., яке полягало в тому, що при перестроюванні з лівої смуги для руху в праву, не надав переваги в русі автомобілю під керуванням ОСОБА_4 , що рухався в попутному напрямку в правій смузі. Оскільки ОСОБА_2 заперечував свою винуватість, то за його клопотанням була призначена автотехнічна експертиза 05.05.2022 та поставлені питання чи відповідали дії транспортних засобів, під керуванням ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Правилам дорожнього руху. Згідно висновку експерта від 10.01.2023, на час початку виїзду автомобіля «Тайота Кемрі» на праву смугу руху, автомобіль «Мерседес-Бенц» вже рухався по ній здійснивши виїзд на Хмельницьке шосе з прилеглої території паркувального майданчика. Дії водія автомобіля «Тайота Кемрі», н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 не відповідали технічним нормам вимог п.п. 10.1, 10.3 ПДР, а дії водія автомобіля «Мерседес-Бенц», н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_4 не відповідали технічним нормам вимог п. 12.3 ПДР України. Тобто експертним шляхом встановлено порушення ОСОБА_2 в даній ситуації п. 10.1 та 10.3 ПДР, який мав можливість попередити дане ДТП шляхом дотримання зазначених пунктів. Те, що висновком експерта встановлено порушення ОСОБА_4 також п. 12.3 ПДР не виключає адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за порушення зазначених п.п. ПДР, що мало наслідком пошкодження автомобіля ОСОБА_4 , а має бути взято до уваги, при вирішенні питання про відшкодування шкоди.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до полісу № 203542348 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Toyota Camry», номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована у страховика ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра», строк дії договору з 11 квітня 2021 року до 10 квітня 2022 року включно, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 260 000 грн., страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну 130 000 грн., розмір франшизи 0 грн.

Як вбачається з переписки, яка міститься у матеріалах справи, та даний факт не заперечувався сторонами під час розгляду справи, що позивачем ОСОБА_4 було повідомлено ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра» про страховий випадок, який стався 03 грудня 2021 року за участю автомобіля марки «Toyota Camry», номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 67 зворотній бік).

Відповідно до висновку експертного дослідження № ЕД-19/102-23/9522-АВ від 24 травня 2023 року, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Mercedes-Benz GLA-180 CDI», 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на 23 травня 2023 року може становити 106 067 грн. 51 коп. Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes-Benz GLA-180 CDI», 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 на момент огляду, а саме на 23 травня 2023 року може становити 99 330 грн. 44 коп. (а.с. 18-42).

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» (далі Закон №85/96-ВР)).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон № 1961-IV.

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Законом № 1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно з статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).

Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Водночас в Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

Відповідно до положень статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Цивільний кодекс України також передбачає, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї, і особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частини друга та четверта статті 14 ЦК України)

Положення зазначених норм права свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи права інших осіб у спосіб передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За змістом статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором та/або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Отже, принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором та/або законом виконання своїх зобов`язань.

Введення в цивільне законодавство принципу добросовісності як одного з найбільш загальних і важливих принципів цивільного права є заходом, спрямованим на зміцнення моральних засад цивільно-правового регулювання. Саме з позиції моральності слід підходити до оцінки поведінки суб`єкта права як добросовісного або недобросовісного.

Відповідно до статті 33 Закону № 1961-IV страхувальник, у разі настання ДТП, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово має надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Тобто страхувальник має вчинити дії для повідомлення страховика про настання ДТП.

У свою чергу, страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (стаття 34 Закону № 1961-IV). Тобто страховик після повідомлення страхувальником про ДТП має здійснити всі дії для встановлення та виплати страхового відшкодування.

У страховика (МТСБУ) обов`язок здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату) не виникає у разі навмисних дій страхувальника, спрямованих на настання страхового випадку (підпункт 37.1.1 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), або у разі вчинення ним умисного кримінального правопорушення, що призвело до страхового випадку (підпункт 37.1.2 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV).

Крім того, у страховика (МТСБУ) обов`язок здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату) не виникає і тоді, коли має місце неналежна поведінка й з боку потерпілого, а саме: невиконання обов`язків, визначених Законом № 1961-IV, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди (підпункт 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV); неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV).

Отже, закон з огляду на принцип добросовісності визначає, що якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом № 1961-IV обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки.

Аналізуючи зазначені норми законодавства, слід дійти висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема в праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого.

Разом з тим у порушення принципу пропорційності законом не встановлено механізму захисту права осіб (поновлення права), які добросовісно виконують покладені на них обов`язки, якщо шкода не відшкодована не з їхньої вини. Тому тлумачення права щодо відшкодування шкоди за наслідками страхового випадку за Законом № 1961-IV, має здійснюватися з огляду на добросовісне виконання зобов`язань та поведінки всіх учасників (добросовісна чи недобросовісна поведінка/дії) та пропорційність інтересів усіх учасників цих правовідносин.

Суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо застосування законодавства про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Зокрема, у постанові від 05 червня 2018 року (справа № 910/7449/17, провадження № 12-104гс18), розглядаючи справу за позовом ПрАТ «СК «АХА Страхування» до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування, виплаченого за договором добровільного страхування, Велика Палата Верховного Суду відступила від правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 15 квітня 2015 року в справі № 3-49гс15 щодо непоширення річного строку на вимогу страхової компанії потерпілого, яка виплатила останньому відшкодування за договором добровільного страхування, до страхової компанії винної особи та зазначила, що закріплене в підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданої шкоди на підставі договору добровільного майнового страхування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19) зазначено, що «у системному зв`язку зі статтею 36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 цього Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права».

У постанові від 11 грудня 2019 року (справа № 465/4287/15, провадження № 14-406цс19), розглядаючи справу за позовом фізичної особи до ПрАТ «УПСК» про стягнення страхового відшкодування та відшкодування моральної шкоди, Велика Палата Верховного Суду визначила, що «зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає», а «тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування».

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної шкоди) та моральної шкоди іншій особі.

За загальним принципом, відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим, винна особа володілець транспортного засобу має право застрахувати свою відповідальність, передавши обов`язок відшкодування шкоди, спричиненої за участю його транспортного засобу, страховій компанії (страховику).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону).

Суд наголошує на тому, що як право потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди так і кореспондуючий обов`язок страховика (страхової компанії) здійснити його відшкодування виникає на підставі настання страхового випадку ДТП.

При цьому, як вже було викладено вище, зазначений закон встановлює як підстави відшкодування шкоди і відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується.

Слід також зазначити, що відповідно до статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановлюється випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення.

Відповідно до цього Закону та статті 13 ЦК України сторони повинні діяти добросовісно, не порушуючи права інших осіб учасників цих правовідносин.

За змістом зазначених норм права встановлюється, як добросовісність поведінки особи, чиї права порушено, так і передбачається, що припинення права може бути лише у випадках, передбачених законом.

Зміст суб`єктивного цивільного права становлять такі юридичні правомочності, як реалізація особою права на дії; можливість вимагати певної поведінки від інших; можливість захисту порушеного права в юрисдикційному порядку (зокрема, у досудовому та судовому порядку).

Під здійсненням цивільного права слід розуміти реалізацію тих можливостей, які становлять зміст суб`єктивного цивільного права. Здійснення цивільного права відбувається шляхом вчинення фактичних та юридичних дій, що свідчить про свободу поведінки учасників цивільних правовідносин при реалізації своїх прав та обов`язків на власний розсуд.

Цивільне законодавство встановлює правило, згідно з яким нездійснення особою своїх майнових прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом (частина друга статті 12 ЦК України). При цьому, ЦПК України містить норми, коли нездійснення цивільного права є підставою для припинення цивільного права, настання інших негативних правових наслідків для носія такого права.

Наприклад, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає припинення поруки у зв`язку з пропуском 6 місяців строку звернення кредитора до поручителя, а також, що з припиненням поруки припиняється й право на отримання сум простроченої заборгованості від поручителя.

Поняття відмови від права не є тотожним поняттю нездійснення права (наприклад, відмова від прав, набутих за довіреністю, повинна відбуватись із повідомленням довірителя (стаття 250 ЦК України), відмова від права власності здійснюється шляхом заяви про це чи вчиненням інших дій, які свідчать про відмову від цього права (стаття 347 ЦК України)). Відмова від належного особі права припиняє таке право.

Також припинення цивільного права та/або припинення права на захист порушеного права та/або припинення права на отримання відшкодування від певної особи не є ідентичними. Припинення цивільного права має під собою наслідком припинення цивільних правовідносин та відбувається, як вже було зазначено, лише у випадках, передбачених законом.

Припинення ж права на відновлення або захист порушеного права, право на відшкодування шкоди за рахунок певної особи не позбавляє особу взагалі цивільного права, але має наслідком неможливість отримання відновлення порушеного права або відшкодування шкоди тощо за рахунок певної особи (припинення поруки, пропуск позовної давності до одного з боржників). При цьому особа не позбавлена права на отримання захисту або відновлення порушеного права від іншого боржника за його наявності.

Таким чином, припинення цивільного права має бути передбачено законом, на відміну від чого припинення права на отримання відшкодування від певної особи не позбавляє особу цивільного права, а лише позбавляє її можливості отримати відшкодування від цієї особи.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1статті 331 Закону № 1961-IV).

Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18)).

В іншій постанові Великої Палати Верховного Суду зроблено висновок, що зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19).

Поняття «преклюзивні строки» здійснення регулятивного суб`єктивного права (строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика) не є тотожним поняттю «позовна давність» (строк захисту порушеного права особи).

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. У такому випадку договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі та може бути оформлений як окремий договір, і як пункт основного договору (частина перша статті 259 ЦК України). При цьому закон не передбачає, що позовна давність, встановлена законом, може бути скорочена за домовленістю сторін, що свідчить про те, що позовна давність на звернення до суду за захистом порушеного права визначається законом і може бути тільки збільшена.

Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Поряд із цим законодавством встановлюються також спеціальні строки позовної давності, зокрема, скорочені до одного року. Така позовна давність, яка закріплена статтею 258 ЦК України, визначена лише для вимог, зазначених у частині другій цієї норми, і зміст цієї норми не допускає розширеного тлумачення та передбачає такий строк для вимог про відшкодування шкоди, спричиненої наслідками ДТП.

Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат.

Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності.

Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263264, стаття 267 ЦК України).

Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові.

Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми.

З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

З огляду на те, що вина ОСОБА_2 встановлена постановою Вінницького апеляційного суду від 11 квітня 2023 року у справі № 127/34567/21 та не звернення позивача до страховика (страхової компанії) було обумовлене обставинами, які не залежали від її дій, та нею було здійснено розумних, необхідних та достатніх заходів щодо такого відшкодування, та річний строк пропущений з незалежних від позивача причин, суд вважає, що позивач має право на відшкодування шкоди за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи у судовому порядку.

Такого висновку суд дійшов також з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17, які є обов`язковими для застосування у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як вже зазначалось вище, що згідно висновку експерта від 10.01.2023, на час початку виїзду автомобіля «Тайота Кемрі», номерний знак НОМЕР_1 на праву смугу руху, автомобіль «Мерседес-Бенц», номерний знак НОМЕР_2 вже рухався по ній здійснивши виїзд на Хмельницьке шосе з прилеглої території паркувального майданчика. Дії водія автомобіля «Тайота Кемрі», н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 не відповідали технічним нормам вимог п.п. 10.1, 10.3 ПДР, а дії водія автомобіля «Мерседес-Бенц», н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_4 не відповідали технічним нормам вимог п. 12.3 ПДР України. Водій автомобіля «Тайота Кемрі», номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 мав можливість попередити дане ДТП шляхом виконання норм вимог п.п. 10.1, 10.3 ПДР України, а водій автомобіля «Мерседес-Бенц», номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_4 мала технічну можливість попередити дане ДТП шляхом виконання норм п. 12.3 ПДР України.

За вказаних обставин суд вважає встановленим, що дорожньо-транспортна пригода 03 грудня 2021 року о 12:45 год. по вул. Хмельницьке шосе, 105 Б в м. Вінниці за участю автомобіля «Тайота Кемрі», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «Мерседес-Бенц», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , відбулася з вини обох водіїв.

Відповідно до пп. 1 п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Як вбачається із матеріалів справи та вказувалось вище, що відповідно до висновку експертного дослідження № ЕД-19/102-23/9522-АВ від 24 травня 2023 року, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Mercedes-Benz GLA-180 CDI», 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на 23 травня 2023 року може становити 106 067 грн. 51 коп. Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes-Benz GLA-180 CDI», 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 на момент огляду, а саме на 23 травня 2023 року може становити 99 330 грн. 44 коп. (а.с. 18-42).

З огляду на вищевикладене, враховуючи винуватість обох водіїв у вчинені ДТП та розмір відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes-Benz GLA-180 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , суд приходить до висновку, що з ПрАТ «СК «Саламандра» на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню в якості завданої матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відшкодування у розмірі 49 665 грн. 22 коп. (50% відновлювального ремонту автомобіля).

Щодо вимоги позовної заяви про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_4 моральної шкоди у розмірі 30 000 грн. 00 коп., то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 635/6868/16-ц.

Як вбачається із копії довідки від 17 липня 2023 року, виданої Центром психологічного здоров`я «Євромед», що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вперше звернулась в медичний центр «Євромед» 07 грудня 2021 року до лікаря-психіатра зі скаргами на відчуття тривоги, страху, поганий настрій, порушення сну, відсутність апетиту, які виникли після психотравматичної ситуації (потрапила в ДТП). Був встановлений діагноз: Гостра реакція на стрес. Призначено лікування: Ципралекс, Гідазепам. З того часу постійно спостерігалась лікарем психіатром. В подальшому був встановлений діагноз: Розлад адаптації у вигляді тривожно-депресивного синдрому, 6 місяців отримувала лікування (а.с. 44).

Внаслідок дій відповідача ОСОБА_2 , позивач зазнала душевних страждань у зв`язку з пошкодженням належного їй майна, адже автомобіль зберігався в пошкодженому стані задля уникнення суперечності з приводу розміру завданої матеріальної шкоди. Позивач була змушена змінити звичний для себе спосіб життя, у зв`язку з пошкодженням власного транспортного засобу внаслідок ДТП, втратила можливість вільно користуватись своїм автомобілем, що спричинило ряд незручностей та проблем. Вказані обставини вплинули на відносини у сім`ї та на роботі.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер, глибину та тривалість моральних страждань, яких зазнала позивач у зв`язку із діями відповідача ОСОБА_2 , наслідки порушення прав позивача, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. 00 коп.

Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява позивачем була подана до суду 21 липня 2023 року.

Відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (станом на 01 січня 2023 року), ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 1 відсоток ціни позову, але не менше 1 073 грн. 60 коп. та не більше 13 420 грн. 00 коп.

Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що ціна позову становить 136 067 грн. 51 коп. (106 067 грн. 51 коп. вимоги до ПрАТ «СК «Саламандра» та 30 000 грн. 00 коп. вимоги до ОСОБА_2 ) та відповідно до платіжної інструкції № 0.0..1 ОСОБА_4 було здійснено оплату судового збору у розмірі 2 147 грн. 20 коп. (а.с. 10).

Однак, суд звертає увагу, що позивачем помилково сплачено судовий збір у розмірі 2 147 грн. 20 коп., оскільки 1 відсоток ціни позову становить 1 360 грн. 67 коп.

Тобто, позивачу необхідно було сплатити судовий збір за подання до суду даної позовної заяви у розмірі 1 360 грн. 67 коп.

З огляду на вказане вище, суд вважає за необхідне здійснити розподіл судових витрат з урахуванням того, що судовий збір, який необхідно було сплатити при поданні позовної заяви становить 1 360 грн. 67 коп.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесення позивачем ОСОБА_4 витрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних із проведенням експертизи останньою надано Договір на надання професійної правничої допомоги від 24 січня 2022 року, Додатковий договір до Договору на надання професійної правничої допомоги від 24 січня 2022 року, Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, з якого вбачається, що вартість наданої професійної правничої допомоги станом на день подачі позову становить 14 000 грн. 00 коп. Крім того надано квитанцію від 01 травня 2023 року на суму 5 000 грн. 00 коп. та квитанцію від 19 липня 2023 року на суму 9 000 грн. Також, у матеріалах справи міститься платіжна інструкція № 0.0..1 на суму 2 294 грн. 40 коп. (призначення платежу: проведення експертизи) (а.с. 43, 43 зворотній бік, 45-47, 49-50).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та те, що вимоги позовної заяви задоволено частково, а саме: в частині вимог до відповідача ПрАТ «СК «Саламандра» задоволено на суму 49 665 грн. 22 коп. (на 47 %), а в частині вимог до ОСОБА_2 задоволено на суму 5 000 грн. 00 коп. (на 17 %), суд вважає за необхідне стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» на користь ОСОБА_4 судові витрати у загальному розмірі 4 866 грн. 51 коп., з яких: 498 грн. 51 коп. судовий збір, 1 078 грн. 00 коп. проведення транспортно-товарознавчого дослідження, 3 290 грн. 00 коп. витрати на правову допомогу та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати у загальному розмірі 1 241 грн. 00 коп., з яких: 51 грн. 00 коп. судовий збір, 1 190 грн. 00 коп. витрати на правову допомогу, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог відносно кожного із відповідачів.

Крім того, суд зазначає про те, що оскільки витрати пов`язані із проведенням експертизи позивачем були понесені з метою визначення розміру матеріальної шкоди, яка була завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та вимоги про стягнення даної матеріальної шкоди стосувались лише відповідача ПрАТ «СК «Саламандра», тому розподіл витрат пов`язаних із проведенням експертизи здійснювався тільки відносно ПрАТ «СК «Саламандра» пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 81, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» та ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданого внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та відшкодування моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» на користь ОСОБА_4 в якості завданої матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відшкодування у розмірі 49 665 (сорок дев`ять тисяч шістсот шістдесят п`ять) грн. 22 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 в якості завданої моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відшкодування у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» на користь ОСОБА_4 судові витрати у загальному розмірі 4 866 (чотири тисячі вісімсот шістдесят шість) грн. 51 коп., з яких: 498 грн. 51 коп. судовий збір, 1 078 грн. 00 коп. проведення транспортно-товарознавчого дослідження, 3 290 грн. 00 коп. витрати на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати у загальному розмірі 1 241 (одна тисяча двісті сорок одна) грн. 00 коп., з яких: 51 грн. 00 коп. судовий збір, 1 190 грн. 00 коп. витрати на правову допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Саламандра», м. Полтава, вул. Колективна, буд. 10, .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повне судове рішення складено 11 вересня 2024 року.

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області Костянтин ГУМЕНЮК