Номер провадження: 22-ц/813/5858/24
Справа № 522/3192/22
Головуючий у першій інстанції Ярема Х.С.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Ровенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2023 року, постановленого під головуванням судді Ярема Х.С., повний текст рішення складений 26 червня 2023 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, в якому просив стягнути з відповідачки аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до закінчення навчання, а саме до 31 грудня 2024 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 січня 2019 року був розірваний.

Від даного шлюбу сторони мають дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований та проживає разом з позивачем.

З 01.09.2021 року він навчається на денній формі навчання в ДНЗ «Одеське вище професійне училище торгівлі та технологій харчування», строк навчання по 31.12.2024 року.

Кошти за навчання повністю сплачує позивач.

Позивач вважає, що син потребує утримання на період навчання,які складають витрати на проїзд, харчування, одяг, засоби для навчання, витрати на відпочинок, фізичний, духовний розвиток.

Також позивач зазначив, що син має суттєві вади здоров`я.

Мати не надає сину жодної матеріальної допомоги, проте зобов`язана допомагати.

ОСОБА_1 припинила сплачувати аліменти на утримання старшого сина ОСОБА_4 , а наявність у неї заборгованості з виплати аліментів не звільняє її від обов`язку утриманні другого сина.

Позивач вважає, що за рішеннями судів, за якими ОСОБА_1 ніби то сплачує аліменти на утримання своїх батьків, носять штучний характер з метою уникнути обов`язку сплати інших аліментних зобов`язань на дітей.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/8 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, починаючи з 10.02.2022 року до припинення ОСОБА_3 навчання, чи до досягнення ним 23 річного віку - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити повністю, посилаючись на неповне встановлення всіх обставин справи, неповне дослідження доказів, які мають значення для справи.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанціїне в повному обсязі з`ясувавши всі обставини, які мають значення для справи дійшов помилкового висновку про стягнення аліментів у визначеному судом розмірі.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

В судове засідання, призначене на 10 вересня 2024 року ОСОБА_2 не з`явився, був сповіщений належним чином (а.с. 110-113 т. 2).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання та явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 14.02.2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

У шлюбі народилися діти ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23.01.2019 року шлюб між сторонами було розірвано (справа № 521/13220/18).

ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з договором про навчання від 17.08.2021, укладеного між Державним навчальним закладом «Одеське вище професійне училище торгівлі та технологій харчування» та ОСОБА_2 (батько), навчальний заклад взяв на себе обов`язок надавати освітню послугу ОСОБА_3 (форма навчання денна, контракт), загальна вартість навчання 47000 грн. (посеместрова оплата 1-6 семестри по 6 750 грн., за восьмий семестр 6 500 грн.), строк дії договору 3 роки 4 місяці.

Згідно з Актом № 139 від 19.03.2021 дослідження здоров`я призовника ОСОБА_3 , він має діагноз «Збіжна, співдружня, неакомодаційна косоокість, гіперметропія високого ступеня, складний гіперметропічний астегматизм обох очей». Консультаційним висновком спеціаліста від 02.11.2021 року, ОСОБА_3 поставлено діагноз «Лійкоподібна деформація грудної клітини». Згідно протоколу ехокардіографії від 19.11.2021 року ОСОБА_3 має «Пролапсу мітрального клапану 1 ст.», синусової тахікардія, гіпертрофія лівого шлуночка». Також, має потребу в ортодонтичній корекції, що підтверджується довідкою стоматолога від 09.08.2021 року.

Згідно даних про підготовку до планової операції та проведення операції, за надані медичні послуги ОСОБА_3 15.08.2022 року сплатив 13 500 грн., 09.09.2022 року -10.09.2022 року сплатив 2307 грн., а 15.09.2022 року сплатив 50559,00 грн.

На підставі рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 31.01.2022 року (№521/20244/21) з ОСОБА_1 стягується на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання непрацездатного батька у розмірі 2 000 грн. щомісячно з 03.12.2021 року і довічно.

На підставі рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 31.01.2022 року (№521/19966/21) з ОСОБА_1 стягується на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання непрацездатної матері у розмірі 2 000 грн. щомісячно з 30.11.2021 року і довічно.

Згідно з довідкою про заборгованості аліментів на утримання батька за рішенням суду № 521/20244/21, станом на квітень 2022 року існує заборгованість у розмірі 9 870,97 грн.

Згідно з довідкою про заборгованість аліментів на утримання батька за рішенням суду № 521/19966/21, станом на квітень 2022 року існує заборгованість у розмірі 10 066,67 грн.

На підставі постанови Одеського апеляційного суду від 25.01.2022 року (справа №521/3714/21) з ОСОБА_1 стягувались на користь сина ОСОБА_1 аліменти на його утримання, у зв`язку із продовженням навчання у розмірі 1/8 частки доходу платника аліментів щомісячно з 17.03.2021 року і до 30.06.2022 року.

Згідно з довідкою державного виконавця про заборгованість станом на квітень 2022 року існує заборгованість по виплаті аліментів на користь сина в розмірі 22 195,40 грн.

ОСОБА_1 працює у Військовій частині НОМЕР_1 . Згідно з довідки про доходи, виданою 30.05.2022 року, її дохід за 2021 рік складав 189375,27 грн., з яких утримано аліментів 30676,02 грн., тобто з врахуванням усіх обов`язкових утриманих платежів загальна сума 121771,06 грн.

Згідно консультативного висновку лікаря від 09.06.2022 ОСОБА_1 має гінекологічне захворювання.

Заявою від 11.06.2018 року ОСОБА_1 застрахувала своїх синів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів ОСОБА_1 отримує дохід (зарплату) в в/ч НОМЕР_1 : січень 2022 року 16 576,56 грн., лютий 2022 року 16 576,56 грн., березень 2022 року 20 217,20 грн., квітень 2022 року 20 217,20 грн., травень 2022 року 20 405,76 грн., червень 2022 року 20 019,17 грн.

Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів ОСОБА_2 отримує дохід (зарплату) в ПАТ «ВФ Україна»: січень 2022 року 36 132 грн., лютий 2022 року 79623,84 грн., березень 2022 року 36 218,84 грн., квітень 2022 року 39 736,01 грн., травень 2022 року 36 414,83 грн., червень 2022 року 36 499,19 грн.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доказаних заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

Згідно з частиною 1, 3 статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Отже, обов`язок утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчання, виникає у батьків у випадку, коли ці дочка, син у зв`язку із навчанням потребують матеріальної допомоги, а батьки можуть їм таку надавати.

Відповідно з`ясуванню судом підлягають обставини можливості того з батьків з кого слід стягнути аліменти надавати відповідну матеріальну допомогу.

При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання.

Порядок виконання цього обов`язку визначений статтею 200 СК України у виді сплати одним з батьків, з ким не проживає дочка, син аліментів, розмір яких, у разі подання відповідного позову, визначає суд у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України.

Згідно з частиною 1 статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, в частині 1 якої вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою КМУ від 26.02.1993 №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб».

Відповідно правової позиції Верховного Суду (справа № 531/582/18 від 12.03.2020) при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років (висновок Верховного Суду в постанові від 13.04.2021 у справі № 308/4214/18).

Також Верховний Суд у постанові від 13.04.2021 у справі № 308/4214/18 зазначив, що Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Судом вірно встановлено,що повнолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є сином позивача та відповідача.

Згідно з договором про навчання від 17.08.2021 року, укладеного між Державним навчальним закладом «Одеське вище професійне училище торгівлі та технологій харчування» та ОСОБА_2 (батько), навчальний заклад взяв на себе обов`язок надавати освітню послугу ОСОБА_3 (форма навчання денна, контракт), загальна вартість навчання 47000 грн. (посеместрова оплата 1-6 семестри по 6 750 грн., за восьмий семестр 6 500 грн.), строк дії договору 3 роки 4 місяці.

Згідно з довідкою від 11.01.2022 року, виданою Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Визначаючи матеріальну можливість відповідача сплачувати аліменти в розмірі 1/4 від доходу, судом обґрунтовано взято до уваги, що ОСОБА_1 має на утриманні непрацездатних батьків, яким зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду по 2000 грн. кожному.

Постановою Одеського апеляційного суду від 25.01.2022 року (справа №521/3714/21) з ОСОБА_1 стягувались на користь сина ОСОБА_1 аліменти на його утримання, у зв`язку із продовженням навчання у розмірі 1/8 частки доходу платника аліментів щомісячно з 17.03.2021 року і до 30.06.2022 року.

Тобто, виплати закінчились 30.06.2022 року. Згідно з довідкою державного виконавця про заборгованість станом на квітень 2022 року існує заборгованість по виплаті аліментів на користь сина в розмірі 22 195,40 грн.

Суд обґрунтовано не взяв до уваги наявність заборгованості, оскільки така заборгованість не впливає на матеріальний стан, що враховується при визначенні нових аліментних зобов`язань.

Згідно з відомостями про доходи ОСОБА_1 отримала заробітну плату за 2022 рік приблизно від 16000 тис. до 26 000 грн. щомісячно, з якої утримуються аліменти на непрацездатних батьків, що приблизно становить 1/6 частини на аліменти, а загалом утримується близько 1/3 частини на всі обов`язкові платежі.

Висновки суду про те, що матеріальний стан батька є більшим, ніж відповідача, однак батько несе інші витрати з оплати контракту за навчання, так і щоденні витрати на проживання, розвиток, лікування сина є вірними.

На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення аліментів у розмірі 1/8 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, оскільки розмір аліментів, визначений позивачем у частці від заробітку (доходу) відповідача, а саме 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно є завищеним, а відповідач спроможна за своїм матеріальним становищем сплачувати на утримання повнолітнього сина аліменти у розмірі 1/8 частини від її доходу щомісячно до припинення навчання 31.12.2024 року чи до досягнення ним 23 річного віку.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

При цьому, суд першої інстанції при застосуванні норм права до вказаних правовідносин вірно врахував висновки щодо застосування норм матеріального права, викладених у постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясувавши всі обставини, які мають значення для справи дійшов помилкового висновку про стягнення аліментів у визначеному судом розмірі, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки відповідачка не надала до суду будь-яких доказів на підтвердження викладених обставин, а також, що вона не в змозі сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції під час розгляду справи було взято до уваги,що повнолітній син продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, розмір доходу відповідача та позивача, відсутність доказів, що відповідач є непрацездатною особою,що на утриманні відповідачки є непрацездатні батьки, а також, що батько сам утримує сина.

Також колегія суддів вважає, що вказані доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів, також зазначає, що докази про сплату аліментів ОСОБА_1 , за період, коли справа перебувала на розгляді касаційної інстанції за її скаргою на ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження, а також скріншоти переписки ОСОБА_8 , не є доказами, які є в сенсі цивільно-процесуального законодавства та не впливають на рішення суду, ухваленого до виникнення цих доказів.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 13 вересня 2024 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ C.М. Сегеда