КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 372/3853/23 Головуючий у 1 інстанції: Зінченко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.,

при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 1 квітня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про визнання права власності.

Просив визнати за ним право власності на земельну ділянку :04:035:0177 площею 0,12 га, яка розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, Українська міська рада та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у даній справі.

В обґрунтування позову зазначив, що 06 вересня 2011 року він на підставі договору купівлі-продажу придбав у ОСОБА_3 земельну ділянку №1909 кадастровий номер :04:035:0177 площею 0.12 га, яка розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, Українська міська рада.

Земельна ділянка має призначення «01.05 Для індивідуального садівництва».

06 вересня 2011 року приватним нотаріусом Гринько А.П. було здійснено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за позивачем що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів №10343627.

22 серпня 2014 року позивач звернувся до реєстраційної служби Обухівського МРУЮ Київської області з метою внесення відомостей про його право власності на спірну ділянку до ДРРП та отримав відповідний витяг № 25946290.

Посилався на те, що після 24 лютого 2022 року позивач зі своєю родиною неодноразово зазнавав ризику життя, так як внаслідок ворожих повітряних атак уламки ракет та дронів падали поблизу їх житла на Подолі в Києві та у Броварському районі Київської області. У зв`язку з цим позивач вирішив побудувати на земельній ділянці :04:035:0177 приміщення з укріпленим підвалом для можливості переховуватися там під час повітряних атак, задля чого є необхідною зміна цільового призначення земельної ділянки.

Позивачу стало відомо, що у 2012 році ДП «Київське лісове господарство», правонаступником якого є Державного спеціалізованого підприємства «Ліси України» (надалі ДСГП «ЛІСИ УКРАЇНИ), направило лист на адресу Держкомзему у Київській області, в якому зазначило, що спірна земельна ділянка відповідача відноситься до земельного фонду ДСГП «ЛІСИ УКРАЇНИ».

Листом Фонду державного майна України за №10-15-17105 від 10 липня 2023 року повідомлено, що Державним агентством лісових ресурсів України надавалися відомості про державне підприємство «Київське лісове господарство» (код за ; суб`єкт управління - Державне агентство лісових ресурсів України) та нерухоме державне майно (більше 170 об`єктів), яке перебувало на його балансі, щодо якого прийняті управлінські рішення, зокрема передано іншій юридичній особі (Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України»).

Відомості про нерухоме державне майно, а саме земельну ділянку (кадастровий номер: :04:035:0177), від суб`єкта управління до Фонду з метою внесення до Реєстру не надавалися.

Згідно з листом від 18 липня 2023 року за №02-619 повідомлено, що згідно матеріалів лісовпорядкування 2014 року земельна ділянка з кадастровим номером :04:035:0177 відноситься до земель лісового фонду Козинського лісництва, а саме до кварталу 66 виділ 14 Козинського лісництва.

Філія «Київське лісове господарство» ДСПГ «Ліси України», а також ДП «Київське лісове господарство» Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, не надавали жодних погоджень на вилучення чи зміну цільового призначення вищевказаної земельної лісової ділянки (переведення до інших категорій в адміністративних межах Козинської територіальної громади Обухівського району Київської області).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 1 квітня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивач має намір змінити цільове призначення зазначеної земельної ділянки, однак не надав суду доказів того, що він звертався до відповідних органів державної влади з заявою про зміну цільового призначення цієї земельної ділянки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанціїта ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права щодо строків прийняття відзиву та доказів відповідача, тому зазначені документи мають бути залишені без розгляду, а справа переглянута в апеляційному порядку за наявними у справі документами.

Вважає, що ним надано достатньо доказів на підтвердження права власності на предмет спору, але суд першої інстанції неправильно витлумачив норми законодавства, що призвело до винесення помилкового рішення.

Суд першої інстанції проігнорував той факт, що Київська обласна військова адміністрація не ставить під сумнів належність даної ділянки до права приватної власності позивача, що випливає з їх листа № 1041/31.01/31.03.02/2023 від 04 грудня 2023 року.

Зазначив що кримінальне провадження, про яке вказує суд першої інстанції, було закрито у зв`язку з відмовою від обвинувачення, а тому висновки суду в даній частині не відповідають обставинам справи.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, позивач не скористався своїм правом для подачі відзиву.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 , та його представник ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просили її задовольнити, просили рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Представник відповідача ОСОБА_5 , заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухвалених судових рішень в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що Розпорядженням Обухівської РДА Київської області № 1589 від 08 жовтня 2008 року ОСОБА_6 було передано у власність земельну ділянку та надано дозвіл ТОВ «Кадастр ГЕО» встановити межі земельної ділянки на місцевості та виготовити державний акт. (а.с.25-27)

31 жовтня 2008 року ОСОБА_6 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 685820, площею 0,1200 га кадастровий номер :04:035:0177 (а.с.36-37).

Даних про перехід права власності на земельну ділянку від ОСОБА_6 до ОСОБА_3 матеріали справи не містять, а в суд апеляційної інстанції не надавались.

06 вересня 2011 року ОСОБА_3 продав ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1200 га кадастровий номер :04:035:0177, яка розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, Українська міська рада, на підставі укладено договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Гринько А.П. (а.с.13-15).

З Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 342683081 від 14 серпня 2023 року, Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 21 червня 2023 року, з витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 25946290 від 22 серпня 2014 року вбачається, що право власності на земельну ділянку площею 0,1200 га кадастровий номер :04:035:0177 зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с.18-23).

Листом ДП «Київське лісове господарство» №02-927 від 12 грудня 2012 року зазначено, що на викопіюванні земельна ділянка площею 0,12 га на території Української міської ради Обухівського району Київської області, яка відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 685820 була надана у власність ОСОБА_6 для ведення індивідуального садівництва, відноситься до земель лісового фонду ДП «Київський лісгосп, Козинське лісництво квартал 66 виділ 2. (а.с.38)

Листом Фонду державного майна України № 10-15-17105 від 10 липня 2023 року встановлено, що Державним агентством лісових ресурсів України надавалися відомості про державне підприємство «Київське лісове господарство» (код за ; суб`єкт управління - Державне агентство лісових ресурсів України) та нерухоме державне майно (більше 170 об`єктів), яке перебувало на його балансі, щодо якого прийняті управлінські рішення, зокрема передано іншій юридичній особі (Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України»). Відомості про нерухоме державне майно, а саме земельну ділянку (кадастровий номер: :04:035:0177), від суб`єкта управління до Фонду з метою внесення до Реєстру не надавалися. (а.с.30-31)

З листа Філії «Київське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» № 02-619 від 18 липня 2023 року вбачається, що згідно з матеріалами лісовпорядкування 2014 року, земельна ділянка з кадастровим номером :04:035:0177 відноситься до земель лісового фонду Козинського лісництва, а саме до кварталу 66 виділ 14 Козинського лісництва. Філія «Київське лісове господарство» ДСПГ «Ліси України». Філія «Київське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» та ДП «Київське лісове господарство» Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, не надавали жодних погоджень на вилучення чи зміну цільового призначення вищевказаної земельної лісової ділянки (переведення до інших категорій) в адміністративних межах Козинської територіальної громади Обухівського району Київської області. (а.с.32)

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам процесуального закону враховуючи наступне.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 373 ЦК України). Елементом особливої правової охорони землі є норма частини другої статті 14 Конституції України про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; право власності на землю гарантується Конституцією України (частина друга статті 373 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до частини 2 статті 1 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місце розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.

За приписами статті 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Матеріалами справи встановлено, що позивач є власником земельної ділянки № НОМЕР_1 кадастровий номер :04:035:0177 площею 0.12 га, яка розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, Українська міська рада, на підставі договору купівлі-продажу від 06 вересня 2011 року.

Земельна ділянка має призначення «01.05 Для індивідуального садівництва».

Відповідно до ст. 81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:

а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;

в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;

г) прийняття спадщини;

ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Земельна ділянка й права на неї як на землю лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, а тому суб`єктний склад і зміст таких правовідносин повинно визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно, не з?єднане з конкретними вимогами про повернення майна чи усунення інших перешкод, не зв?язаних з позбавленням володіння.

Позови про визнання права власності спрямовані на усунення перешкод у здійсненні власником (чи титульним власником) свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності.

Підтвердження в суді права власності або іншого речового права на майно, що складаєпредмет спору, здійснюється за допомогою спростування в суді установлених фактів або шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права.

Підставою позову є обставини, що підтверджують наявність у позивача права власності чи іншого права на майно. Необхідною умовою захисту права власності шляхом його визнання служить підтвердження позивачем своїх прав на майно.

Це може випливати із представлених їм правовстановлюючих документів, показань свідків, а також будь-яких інших доказів, що підтверджують приналежність позивачу спірного майна. Якщо майно знаходиться у володінні позивача, його права на майно захищає презумпція правомірності фактичного володіння.

Судом першої інстанції встановлено, що ДСПГ «Ліси України» не оспорює право власності позивача, але зазначає, що спірна земельна ділянка розташована в межах Козинської територіальної громади Обухівського району Київської області. Філія «Київське лісове господарство» ДСПГ «Ліси України» й ДП «Київське лісове господарство» Київського обласного та по м. Києву де ДСПГ «Ліси України» здійснює управління лісовим та мисливським господарством.

Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» засновано повністю на державній власності є одним із найбільших лісокористувачів Європи та найбільшим лісокористувачем України. Належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України (Держлісагентства).

Спеціалізація ДП «Ліси України» є :

- ведення лісового господарства, охорона, захист, раціональне використання та відтворення лісів;

- ведення мисливського господарства;

- охорона, відтворення та раціональне використання державного мисливського фонду на території мисливських угідь, наданих у користування підприємству.

О основні види діяльності встановлені в статуті підприємства.

ДП «Ліси України» є комерційним підприємство яке не фінансується з державного бюджету, самостійно забезпечуючи господарську діяльність.

Земельні ділянки лісогосподарського призначення перебувають у державній власності і передані ДП «Ліси України» в постійне користування.

В даному випадку за своєю діяльністю передбаченою статутом ДСПГ «Ліси України» не може оспорювати, визнавати чи не визнавати чиєсь право власності, оскільки діє в межах своєї компетенції щодо користування державною землею яка перебуває в його користуванні.

Таким чином колегія суддів вважає, що відповідач не може відповідати за даниим позовом оскільки не є розпорядником землі.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що згідно ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених ч. 3, 4 і 8 цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

П. 4 ч. 1 ст. 31 Лісового кодексу України визначено, що обласні державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території.

З аналізу вказаних норм вбачається, що землі лісового фонду, які за матеріалами лісовпорядкування знаходяться у користуванні державних лісогосподарських підприємств, належать до державної власності та перебувають у розпорядженні обласних державних адміністрацій.

Висновок суду першої інстанції про те, що землі лісового фонду в кварталі 66 Козинського лісництва є державною власністю і перебувають у розпорядженні Київської обласної адміністрації основані на матеріалах справи.

Однак доказів на підтвердження доводів позивача щодо не визнання та або оспорювання його права власності він суду не надав.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у позові.

Належність земельної ділянки до лісового фонду не є підставою звертатись з позовом про визнання права власності яке ніким не оспорено.

Доводи апелянта не доводять порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив наявні у справі докази та дав їм належну правову оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 1 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 13 вересня 2024 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко