Справа № 369/8635/24
Провадження №4-с/369/89/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2024 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Осіпова В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Акціонерне товариство «Райффайзен банк», Товариство з обмеженою відповідальністю компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» на дії державного виконавця.

встановив:

У травні 2024 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області звернувся представник ОСОБА_2 , який діє в інтересах скаржника ОСОБА_1 , оскаржувана особа: Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» та заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» із скаргою на дії Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Свої вимоги мотивувала тим, що в провадженні Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходиться виконавче провадження № 20980169. Вказане виконавче провадження відкрито у зв`язку з примусовим виконанням рішення КиєвоСвятошинського районного суду Київської області від 01.02.2010 року винесеного у справі № 2-320/10, на підставі якого були видані відповідні виконавчі листи. В рамках вказаного виконавчого провадження винесено постанову, якою накладено арешт на майно ОСОБА_1 02.12.2020 року державним виконавцем в рамках вказаного виконавчого провадження № 20980169 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, у зв`язку з відсутністю майна у боржника. Вказані факти підтверджуються відповідним витягом по виконавчому провадженню № 20980169, отриманим 09.02.2024 року та витягом (інформацією) з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 02.05.2024 року. В 2018 році скаржником вказане рішення суду було виконано шляхом сплати заборгованості на користь ТОВ компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» та отримано довідку від 02.03.2018 року про відсутність претензії згідно договору № . 23.04.2024 року адвокат Пахолок Т.П. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою від 23.04.2024 року про зняття арешту. 16.05.2024 року представником ОСОБА_1 отримано лист від 08.05.2024 року № 38708 Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), з якого вбачається що виконавча служба підтверджує наявність арешту, але повідомляє, що виконавче провадження завершене та знищено, а тому неможливо вчинити виконавчі дії по зняттю арешту.

Просила суд:

зобов`язати Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з усього нерухомого майна, що належить на праві власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), який накладено в рамках виконавчого провадження № 20980169.

У судове засідання скаржник ОСОБА_1 не з`явилася, її представник адвокат Пахолок Т.П. подав заяву про слухання справи у їх відсутності.

Представники Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» в судове засідання не з`явилися. Про час і місце слухання справи повідомлені належним чином, що підтверджено відповідними зворотніми повідомленнями. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направили.

Представник Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на виконання ухвали суду про витребування матеріалів виконавчого провадження надали суду витяг з АСВП.

Представник Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» направив суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Оскільки, відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд вважає за можливе розглянути скаргу за їх відсутності.

У відповідності до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

При розгляді скарги судом встановлено, що згідно наданого скаржником витягу (інформації) з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 02.05.2024 року, на все майно скаржника накладено арешт нерухомого майна. Обтяжувач і заявник - Відділ державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції, Код: 34903037, 08132, Київська обл., Києво-Святошинський р., м. Вишневе, вул. Л. Українки, 86, тел. (04498) 5-04-56.

Згідно витягу по виконавчому провадженню № 20980169 проводилось примусове виконання рішення КиєвоСвятошинського районного суду Київської області від 01.02.2010 року винесеного у справі № 2-320/10, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен банк» грошових коштів.

В рамках виконавчого провадження № 20980169 накладено арешт на все нерухоме майно скаржника та 02.12.2020 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, у зв`язку з відсутністю майна у боржника.

Примусове виконання рішення суду здійснювалось Києво-Святошинським РВ ДВС ГТУЮ у Київській області.

Постановою Кабінету Міністрів України № 870 від 09.10.2019 року територіальні органи Міністерства юстиції ліквідовано, повноваження та функції, покладені на них перейшли до новоутворених правонаступників, міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції.

Правонаступником ДВС Києво-Святошинського РУЮ є Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Також судом встановлено що 23.04.2024 року адвокат Пахолок Т.П. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою від 23.04.2024 року про зняття арешту, у зв`язку з погашенням заборгованості.

Листом від 08.05.2024 року Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомив скаржника про неможливість зняття арешту через завершення та знищення матеріалів виконавчого провадження, підтвердив наявність арешту, на який посилається скаржник.

Враховуючи що вказану постанову державний виконавець виносив 02.12.2010 року, він керувався нормами Закону України «Про виконавче провадження» (закон № 606-XIV в редакції від 03.08.2010 року, яка діяла на 02.12.2010 року).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» (закон № 606-XIV в редакції від 03.08.2010 року, яка діяла на 02.12.2010 року), виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві: якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч.2 ст.38 Закону України «Про виконавче провадження» (закон № 606-XIV в редакції від 03.08.2010 року, яка діяла на 02.12.2010 року), якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Але в порушення вимог ч.2 ст.38 Закону України «Про виконавче провадження» (закон № 606-XIV в редакції від 03.08.2010 року, яка діяла на 02.12.2010 року, державним виконавцем накладений арешт не знято.

Згідно вказаного витягу по виконавчому провадженню № 20980169, отриманому 09.02.2024 року, вбачається що вказане виконавче провадження, було відкрито на виконання рішення КиєвоСвятошинського районного суду Київської обл. винесеного у справі № 2-320/10.

Відповідно до рішення КиєвоСвятошинського районного суду Київської області від 01.02.2010 року винесеного у справі № 2-320/10, вбачається що з ОСОБА_1 на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором № .

В подальшому у 2018 році ОСОБА_1 вказане рішення суду було виконано, заборгованість сплачена, що підтверджується довідкою від 02.03.2018 року про відсутність претензії згідно договору № .

Сплата вказаної заборгованості відбулась на користь нового кредитора, який підтвердив відсутність претензій по тому самому кредитному договору № .

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції, ст.448 ЦПК України.

Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинне призводити до порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом, а наявність протягом тривалого часу (20 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном (постанова ВС від 13.07.2022 у справі № 2/0301/806/11, провадження № 61-3814св22).

КЦС ВС у справі №464/3251/22 від 03.05.2023 зазначив, що сторони виконавчого провадження мають право на звернення до суду саме із скаргою та такі справи розглядаються в порядку передбаченому розділом VII ЦПК України. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати КЦС у постанові від 24.05.2021 в справі №712/12136/18 «Отже, на підставі вказаного Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України».

З матеріалів справи, пояснень сторін вбачається, що при поверненні виконавчого листа арешт з майна боржника не був знятий, матеріали виконавчого провадження знищені по строкам зберігання. Оскільки виконавчий лист повернутий, тому дії виконавця відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

У пунктах 68, 70-72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17(провадження № 12-197гс18) вказано, що право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

ОСОБА_1 у своїй скарзі зазначила, що за відсутності боргу порушені її права та свободи як власника наявністю постанови про арешт майна боржника в межах виконавчого провадження № 20980169.

Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У цій правовій ситуації відмова в задоволенні скарги щодо зняття арешту, накладеного на ОСОБА_1 у виконавчому провадженні ВП № 20980169, унеможливила б у подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з її майна, оскільки чинне законодавство не регулює питання зняття обтяжень з майна боржника у випадку закінчення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання після повернення його стягувачу та відсутності відкритих виконавчих проваджень щодо заявника.

При цьому суд враховує те, що наявність протягом тривалого часу (більше 20 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Статтею 451 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, оскільки на виконанні у державній виконавчій службі відсутні виконавчі провадження, а арешт на майно боржника у виконавчому провадженні діє з 2010 року, за обставинами цієї справи наявні підстави для зняття арешту, накладеного на ОСОБА_1 у межах виконавчого провадження № 20980169, оскільки надалі у застосуванні арешту відсутня необхідність. Тому вимоги скарги в цій частині підлягають до задоволення.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 447, 448 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов`язати Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з усього нерухомого майна, що належить на праві власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), який накладено в рамках виконавчого провадження № 20980169.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення або складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлений 04 вересня 2024 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ