Справа № 484/3182/24
Провадження № 2-о/484/146/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.08.2024 р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Панькова Д.А.

секретаря судового засідання Кузьменко Ю.О.

представника заявників ОСОБА_1

розглянувши цивільну справу за заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах яких діє представник, адвокат Болквадзе Бесікі Мерабович, заінтересовані особи Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області, ОСОБА_4 , про встановлення факту проживання особи на території України до 24 серпня 2024 року,

У С Т А Н О В И В:

12.06.2024 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Єреван Республіки Вірменія, на території України до 24 серпня 1991 року.

В обґрунтування заяви представник заявників зазначає, що У 2023 році, заявниці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звернулись до Первомайського відділу УДМС України в Миколаївській області, для отримання громадянства України по мамі ОСОБА_5 , яка є громадянкою України.

02.01.2024 року Первомайським відділом УДМС України в Миколаївській області, їм було відмовлено, так як їхня мати сама набула громадянство України згідно ч.1 ст. 8 Закону України «Про громадянство» по рідній сестрі ОСОБА_6 , яка постійно проживала на території України до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Також, Первомайським відділом УДМС України в Миколаївській області було повідомлено, що вказані громадянки можуть набути громадянство України згідно ч.1 ст. 8 Закону України «Про громадянство» по їхній бабі ОСОБА_4 , при документальному доведенні факту її постійного проживання на території України до 24.08.1991 року.

Згідно із повторним свідоцтвом про укладення шлюбу Серії НОМЕР_1 від 04.02.1987 року, виданим Відділом ЗАЦСу Орджонікідзевського р-ну м. Єревана, Республіки Вірменія, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уклали шлюб про що в книзі записів актів про укладення шлюбу 19.05.1966 року був зроблений запис за № 529. Після укладення шлюбу чоловіку та дружині були присвоєні прізвища « ОСОБА_9 ».

29 вересня 2006 року, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , отримала паспорт Громадянина України Серії НОМЕР_2 , виданий Первомайським РВ УМВС України в Миколаївській області.

В статті 3 Закону України «Про громадянство України» зазначено, що громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Рішенням Первомайського районного суду Миколаївської області від 07 квітня 2003 року, встановлено факт постійного проживання ОСОБА_11 на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України" особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Листом Верховного Суду України, від 01 січня 2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом від 18 січня 2001 року «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до Закону України «Про громадянство України». Для встановлення факту належності до громадянства України залежно від підстав цього встановлення, предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи УРСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. У зазначених справах як заінтересовані особи повинні брати участь відповідні органи служб громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб. Слід мати на увазі, що питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону України «Про громадянство України», також Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

У разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Так як наявна колізія в законодавстві про отримання громадянства України, а саме «факт проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року» та «факт проживання на території України до 24 серпня 1991 року», через це позивачки змушені звернутись до суду з заявою про встановлення факту проживання ОСОБА_10 на території України до 24 серпня 1991 року.

Факт проживання ОСОБА_10 на території України до 24 серпня 1991 року підтверджується такими доказами:

1. Актом про факт проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в якому зазначено, що з 1989 року по 1991 рік за вищевказаною адресою проживала громадянка Вірменії ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 разом зі своєю донькою ОСОБА_12 .

2. Довідкою Міської державної податкової інспекції м. Первомайськ, Миколаївської області від 17.01.1997 року за № 74 в якій видно, що ОСОБА_11 , проживала за адресою: АДРЕСА_2 .

3. Довідкою про склад сім`ї від 05 лютого 2024 року виданою Квартальним комітетом № 23, в якій вказано, що ОСОБА_10 , проживала до 1997 року по АДРЕСА_3 .

Також цей факт можуть підтвердити свідки:

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який проживає за адресою: АДРЕСА_4 ;

ОСОБА_12 , 1968 року народження, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, на думку представника, можна встановити факт постійного проживання ОСОБА_11 на території України до 24 серпня 1991 року.

Родинні відносини між позивачками ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_10 підтверджуються Свідоцтвами про визнання батьківства Серії АБ № 078930, Серії АБ № 036828, свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_3 , свідоцтвом про укладення шлюбу Серії НОМЕР_1 .

У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України "Про громадянство України").

Факт, про встановлення якого просять заявниці, має для них юридичне значення, оскільки надає право на отримання паспорта громадянина України.

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України "Про громадянство України" і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Пунктом 3 частини другої статті 9 Закону України "Про громадянство України" визначено, що безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Представник заявників - адвокат Болквадзе Б. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та у відсутність його довірителей, підтримав заяву в повному обсязі та просила її задовольнити.

Заінтересована особа, ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки невідомі.

01.07.2024 р. від представника УДМС України в Миколаївській області надійшли письмові заперечення, відповідно до яких було вказано, що заявниці просять встановити факт постійного проживання своєї баби ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом до 24 серпня 1991 року.

Проте, з огляду на матеріали справи, на думку представника, заявницями не надано документів, що підтверджують факт постійного проживання ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом до 24 серпня 1991 року.

Зокрема, в довідці Міської державної податкової інспекції м. Первомайська Миколаївської області від 17.01.1997 зазначено, що ОСОБА_7 , яка проживає за адресою АДРЕСА_2 , не зареєстрована як підприємець та не має податкової заборгованості. Жодної інформації про факт постійного проживання ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом до 24 серпня 1991 року вищезазначений документ не містить.

Крім того, дана довідка, на думку представника, не може бути належним доказом, що підтверджує реєстрацію місця проживання так як видана не уповноваженим на здійснення реєстрації місця проживання органом.

Довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 05.02.2024 (далі довідка від 05.02.2024) складена з порушенням законодавства з посиланням на наказ Міністерства праці та соціальної політики України від 22.07.2003, який втратив чинність 13.09.2019.

Більше того, у довідці від 05.02.2024 зазначено, що ОСОБА_10 проживала за адресою АДРЕСА_3 в період до 1997 року. Проте, населений пункт, область, країна, де саме проживала ОСОБА_11 в даній довідці не вказані, а також цифрове зазначення року містить візуальні ознаки виправлення.

До того ж в довідці від 05.02.2024 не зазначені підприємство, установа, організація, орган які її видали.

Інформація про факт постійного проживання ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України саме станом до 24 серпня 1991 року в довідці від 05.02.2024 знову ж таки відсутня. Також, заявниці надали у якості доказу Акт про факт проживання від 04.06.2024 ОСОБА_11 за адресою АДРЕСА_1 де ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_9 свідчать про те, що ОСОБА_11 проживала за адресою АДРЕСА_1 з 1989 по 1991 рр.

Також, показання свідків не можуть вважатися достатніми доказами для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_11 на території України станом до 24.08.1991, адже предметом доказування у цій справі є обставини більш ніж тридцятирічної давнини, а тому достовірність та точність повідомлених відомостей свідками можна обґрунтовано поставити під сумнів.

З огляду на зазначене, УДМС України в Миколаївській області не вважає за можливе встановлення такого факту та просить у задоволенні заяви відмовити.

Суд, дослідивши письмові докази: копію перекладу з вірменської мови на українську паспорту громадянки Республіки Вірменії ОСОБА_3 серії НОМЕР_4 , виданого 15.05.2019 року органом 010, засвідченого 11.07.2023 року приватним нотаріусом нотаріального округу «Єреван» Мнацаканян М. та зареєстрованого в реєстрі за № 17501; фотокопію паспорту громадянки Республіки Вірменії ОСОБА_3 серії НОМЕР_4 , копію перекладу з вірменської мови на українську свідоцтва про визнання батьківства ОСОБА_16 серії НОМЕР_5 , виданого 17.04.2015 року територіальним відділом ЗАГС адміністративних районів Еребуні та Нубарашен, засвідченого 11.09.2023 року приватним нотаріусом нотаріального округу «Єреван» Саргсян М. та зареєстрованого в реєстрі за № 17486, фотокопію свідоцтва про визнання батьківства ОСОБА_16 серії НОМЕР_5 , перекладу з вірменської мови на українську паспорту громадянки Республіки Вірменії ОСОБА_2 серії НОМЕР_6 , виданого 26.08.2022 року органом 013, засвідченого 11.09.2023 року приватним нотаріусом нотаріального округу «Єреван» Саргсян М. та зареєстрованого в реєстрі за № 17502, фотокопію паспорту громадянки Республіки Вірменії ОСОБА_2 серії НОМЕР_6 , копію перекладу з вірменської мови на українську свідоцтва про визнання батьківства ОСОБА_17 серії НОМЕР_7 , виданого 17.03.2012 року територіальним відділом ЗАГС адміністративних районів Еребуні та Нубарашен, засвідченого 11.09.2023 року приватним нотаріусом нотаріального округу «Єреван» Саргсян М. та зареєстрованого в реєстрі за № 17487, фотокопію свідоцтва про визнання батьківства ОСОБА_17 серії НОМЕР_7 , копію перекладу з вірменської мови на українську свідоцтва про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_3 , виданого 13.08.2076 року, засвідченого 11.07.2023 року приватним нотаріусом нотаріального округу «Єреван» Мнацаканян М. та зареєстрованого в реєстрі за № 17482, фотокопію свідоцтва про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_3 , лист Первомайського відділу УДМС в Миколаївській області від 02.01.2024р., копію перекладу з російської мови на українську свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_7 серії НОМЕР_1 , виданого 04.02.1987 року, засвідченого 02.08.2007 року державним нотаріусом Першої одеської нотаріальної контори Савіною К.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 3-і-5148, копію довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, копію Акту про факт проживання в житловому будинку, наданого головою квартального комітету № 23 від 04.06.2024р., копію рішення Первомайського районного суду Миколаївської області від 07.04.2003 року приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народилися в Єревані Республіка Вірменія, та їхніми батьками, зазначені: мати ОСОБА_18 ; батько ОСОБА_19 , що підтверджується свідоцтвом про визнання батьківства серії НОМЕР_5 та свідоцтвом про визнання батьківства серії НОМЕР_7 .

Згідно копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 народилась ОСОБА_5 , батьками якої записані мати ОСОБА_10 , батько ОСОБА_8 .

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , 19.05.1966 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 укладено шлюб, актовий запис № 529, після чого остання змінила своє прізвище на пірзвище чоловіка « ОСОБА_20 ».

Вищевказані документи підтверджують родинні відносини між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 05.02.2024р., посвідченою ОСОБА_21 , ОСОБА_4 проживала за адресою: АДРЕСА_3 до 1997 року.

При цьому, згідно розпорядження голови Миколаївської ОДА від 21 травня 2016 року № 197-р. «Про перейменування об`єктів топоніміки та демонтаж пам`ятників та пам`ятних знаків» АДРЕСА_5 було перейменовано на АДРЕСА_6 , з чого можна зробити висновок що, ОСОБА_4 проживала за адресою: АДРЕСА_3 .

Також, відповідно до Акту про факт проживання в житловому будинку, посвідченого головою квартального комітету № 23 від 04.06.2024р., за участю свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , ОСОБА_4 з 1989р. по 1991р. проживала за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своєю донькою.

Більш того, рішенням Первомайського районного суду Миколаївської області від 07.04.2003р. встановлено факт постійного проживання ОСОБА_11 на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Крім того, факт постійного проживання ОСОБА_11 на території України до 24 серпня 1991 року в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_12 . Будь які обставини, які б ставили під сумнів достовірність показів зазначених свідків судом не встановлено.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про громадянство України", громадянами України є особи, що постійно проживали на території України, станом на 24 серпня 1991 року, а також особи, які проживали на території України, станом на 13 листопада 1991 року і не були громадянами інших держав.

За змістом Указу Президента України № 215/2001 від 27 березня 2001 року, зазначений факт має бути підтверджено відповідним рішенням суду.

Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» 13 листопада 1991 року, проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Згідно з п. 8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону, особа, яка станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає, зокрема, судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України, станом на 24 серпня 1991 року.

Частиною 1 ст. 315 ЦПК України передбачено перелік фактів, які встановлюються судом в порядку окремого провадження.

Згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 318 ЦПК України,у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, серед іншого, повинно бути зазначено докази, що підтверджують факт.

Згідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство», Особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Листом Верховного Суду України, від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України, або набрання чинності Законом, від 18 січня 2001 року «Про громадянство України», є підставою для оформлення належності до громадянства України, відповідно до Закону України «Про громадянство України».

Для встановлення факту належності до громадянства України, залежно від підстав цього встановлення, предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України, станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України, станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України, станом на 24 серпня 1991 року, або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала, станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи УРСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. У зазначених справах як заінтересовані особи повинні брати участь відповідні органи служб громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб.

Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону України «Про громадянство України» також Указом Президента України, від 27 березня 2001 рок,у № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Суд вважає, що прийняття рішення про встановлення факту постійного проживання бабусі заявників - ОСОБА_4 на території України не створює будь-яких самостійних юридичних наслідків, які б призвели до безпосереднього набуття заявниками громадянства України. Встановлення вказаного факту є лише одним з чинників, потрібних для отримання заявниками громадянства України у встановленому законом порядку.

Відповідно до Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України, від 27 березня 2001 року № 215 та у відповідності до норм Закону України «Про громадянство України», вказане рішення разом з іншими документами є підставою для отримання заявником громадянства України.

Приймаючи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявників юридичне значення та необхідне їм для отримання паспорту громадянина України, враховуючи наявність доказів на підтвердження постійного проживання на території України до 24.08.1991 року ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 258, 259, 265, 268, 280-283, 315 - 319 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт Тип Р, код країни ARM, паспорт № НОМЕР_8 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт Тип Р, код країни ARM, паспорт № НОМЕР_9 ) заінтересовані особи Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області (код за , знаходиться за адресою м. Миколаїв, вул. Декабристів, 5а), ОСОБА_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_10 ), про встановлення факту проживання особи на території України до 24 серпня 2024 року задовольнити.

Встановити факт проживання громадянки України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженки міста Єреван Республіки Вірменія, на території України до 24 серпня 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Дата виготовлення повного тексту рішення 30.08.2024 року.

Суддя: