Дата документу 17.09.2024 Справа № 316/2455/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 316/2455/19
Провадження №22-ц/807/1603/24
Головуючий в 1-й інстанції - Куценко М.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Онищенка Е.А., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Лепської Аліни Володимирівни на заочне рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 27 лютого 2020 року, ухвалене у м. Енергодар у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що між Банком та ОСОБА_1 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 13.11.2014 року. Відповідно до цієї угоди відповідач отримала кредит у розмірі 11761,20 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала, через що станом на 07.11.2019 року має заборгованість 49296,58 грн., яка складається з: 11321,86 грн. - заборгованості за кредитом; 10235,72 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн. - заборгованості за комісією; 25618,59 грн. - заборгованості за пенею; 2093,41 грн. - штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати.

Заочним рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 27 лютого 2020 року, позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, рах. № НОМЕР_2 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО 305299, юридична адреса: м. Київ вул. Грушевського, буд. 1 Д), заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.11.2014 року, у розмірі 23650 (двадцять три тисячі шістсот п`ятдесят) грн. 99 коп., яка станом на 07.11.2019 рік складається з наступного: 11321,86 грн. - заборгованість за кредитом; 10235,72 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 2093,41 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, рах. № НОМЕР_2 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО 305299, юридична адреса: м. Київ вул. Грушевського, буд. 1 Д), судовий збір в розмірі 922,14 грн. (дев`ятсот двадцять дві грн. 14 коп.).

В іншій частині задоволення позовних вимог - відмовлено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 27 лютого 2020 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Лепської Аліни Володимирівни подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що розмір заборгованості не підтверджений належним чином, оскільки виписка за рахунком не є належним доказом в цій частині. Розмір відсотків нарахований поза межами строку дії договору кредитування. До позовних вимог підлягає застосуванню положення щодо пропуску строку позовної давності.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2024 року це 90840,00 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн. (3028,00 грн. Х 30 = 90840,00 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.11.2014 між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого, відповідно до Статуту (а.с.41-42) є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 з метою створення умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № HAEEF465420683 від 22.12.2012 року (далі Договір 1) та кредитним договором № SAMDN7722 від 08.12.2011 року (далі Договір 2), укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (а.с.11).

Відповідно до п.п. 1.1.2, 1.2.2 укладеної Генеральної угоди заборгованість за Договором 1 з дати підписання Генеральної угоди складає 7427,52 грн., за Договором 2 - 5513,70 грн.

Відповідно до п.п. 1.1.3, 1.2.3 Генеральної угоди, датою повного погашення заборгованості за Договором 1 та Договором 2 є 30.11.2016 рік.

У пункті 1.6 Генеральної угоди сторони обумовили, що підписання вказаної угоди не являється анулюванням заборгованості позичальника.

Відповідно до п. 2.1. Генеральної угоди, банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 11761,22 грн. на строк 24 місяця з 13.11.2014 року по 30.11.2016 рік шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 11761,22 грн. в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити відсотки в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими Банком Умовами та правилами, Тарифами, складають між сторонами кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивач свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 07.11.2019 рік має заборгованість 49269,58 грн., яка складається з наступного:

11321,86 грн. заборгованість за кредитом;

10235,72 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом;

25618,59 грн. заборгованість за пенею;

2093,41 грн. штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди.

Задовольняючи вимоги позову частково, суд першої інстанції виходив з того, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15), таким чином вимоги банку про стягнення заборгованості за пенею у розмірі 25618,59 грн., не підлягають задоволенню.

Проте з цим висновком колегія суддів погоджується частково, зважаючи на таке.

Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

В силу ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст.610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

13.11.2014 між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого, відповідно до Статуту (а.с.41-42) є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 з метою створення умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № HAEEF465420683 від 22.12.2012 року (далі Договір 1) та кредитним договором № SAMDN7722 від 08.12.2011 року (далі Договір 2), укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (а.с.11).

Відповідно до п.п. 1.1.2, 1.2.2 укладеної Генеральної угоди заборгованість за Договором 1 з дати підписання Генеральної угоди складає 7427,52 грн., за Договором 2 - 5513,70 грн.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 07.11.2019 рік має заборгованість 49269,58 грн., яка складається з наступного: 11321,86 грн. заборгованість за кредитом; 10235,72 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 25618,59 грн. заборгованість за пенею; 2093,41 грн. штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди.

Колегія суддів, у відповідності до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України, переглядає рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, тобто з урахуванням не оскарження рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог позову щодо стягнення пені.

Розмір заборгованості за тілом кредиту в сумі 11321,86 грн., підтверджується умовами укладеного договору та розрахунком заборгованості, наданими позивачем, при цьому доводи відповідача щодо неналежності таких доказів є необґрунтованими, наявність заборгованості в іншому розмірі або її відсутність не доведені.

Відповідно до п.п. 1.1.3, 1.2.3 Генеральної угоди, датою повного погашення заборгованості за Договором 1 та Договором 2 є 30.11.2016 рік,такий строк сторонами погоджено як строк користування кредитом, зі спливом вказаного строку право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою та інших платежів за цим договором припинилося. Доказів того, що сторони продовжили строк договору позивач не надав, та матеріали справи таких відомостей не містять. При цьому, вимогу про стягнення грошових коштів відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України позивачем не заявлено, такі висновки узгоджуються з позицією викладеною Великою Палатою Верховного суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.

Зважуючи на викладене, доводи апеляційної скарги в частині завищеного розміру нарахованих відсотків знайшли своє підтвердження, розмір відсотків, який підлягає стягненню відповідно до розрахунку заборгованості складає станом на 30.11.2016 року - 4337,03 грн. Таким чином, у задоволенні вимог позову в частині стягнення відсотків у розмірі 5898,69 грн. слід відмовити, з підстав їх нарахування поза межами строку кредитування.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу застосування до вимог позову строку позовної давності, то слід зазначити наступне.

Згідно положень ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 263 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно розрахунку заборгованості останній платіж за кредитною заборгованістю здійснено відповідачем 30.11.2016 року. Позов у справі подано у листопаді 2019 року (т.1 а.с.22), таким чином відсутні підстави для застосування строку позовної давності, оскільки такий не пропущено.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру відсотків за користування кредитом стягнутих за судовим рішенням шляхом зменшення їх розміру з 10235,72 грн. до 4337,03 грн.

Згідно з ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Так, враховуючи часткове задоволення вимог позову у розмірі 17752,30 грн. з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору за подання позову у розмірі 692,15 грн. При цьому враховуючи часткове задоволення вимог апеляційної скарги з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 318,08 грн. - сума судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги. Зважуючи на вимоги ч.10 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового бору у розмірі 374,07 грн.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Лепської Аліни Володимирівни задовольнити частково.

Заочне рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 27 лютого 2020 року у цій справі змінити шляхом зменшення розміру відсотків за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, рах. № НОМЕР_2 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО 305299, юридична адреса: м. Київ вул. Грушевського, буд. 1 Д), заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.11.2014 року, у розмірі 17752,30 грн., яка станом на 07.11.2019 рік складається з наступного: 11321,86 грн. - заборгованість за кредитом; 4337,03 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 2093,41 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, рах. № НОМЕР_2 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО 305299, юридична адреса: м. Київ вул. Грушевського, буд. 1 Д), судовий збір в розмірі 374,07 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 17 вересня 2024 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: Е.А. Онищенко

О.З. Поляков