Справа № 576/2063/24
Провадження № 2/576/467/24

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області

суддяУсенко Л.М.
секретар судового засіданняБірюк О.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу№ 576/2063/24
за позовомОСОБА_1
до ОСОБА_2
проподіл спільного майна подружжя
учасники справи та представники:не викликались

ВСТАНОВИВ:

01.08.2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , у якій просить здійснити поділ квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , визнавши за позивачем право на частину вказаної квартири.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.09.2012. Справа про розірвання шлюбу перебуває на розгляді суду, на день подання позову шлюб не розірвано.

У період перебування у шлюбі вони придбали спірну квартиру, власником якої за договором купівлі продажу записаний відповідач. Оскільки сторони не змогли дійти згоди щодо розподілу квартири позивач змушена звернутися до суду.

Ухвалою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 19.08.2024 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позовну заяву.

Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином шляхом отримання безпосередньо в суді копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з додатками, про що свідчить його розписка. Своїм правом надати відзив не скористався.

Жодна зі сторін не направила клопотання про розгляд справи з викликом у судове засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Безпосередньо дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

З 22.09.2012 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.6), рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 29.08.2024 року шлюб між ними було розірвано, однак станом на день вирішення даної справи законної сили не набрало (а.с.22-24).

10.02.2015 сторони придбали квартиру у АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу укладений від імені відповідача, однак згідно з п. 4.8 Договору до нього додається згода дружини ОСОБА_1 на придбання вказаного нерухомого майна, посвідчена Глухівською міською державною нотаріальною конторою 10.02.2015 (а.с.7).

Згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстрація права власності на вказану квартиру здійснена 10.02.2015 року на ім`я відповідача (а.с.8).

Отже, спірна квартира набута сторонами під час перебування у шлюбі.

За змістом ст.ст. 57, 60, 65, 70 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.

Якщо ж заява, одного з подружжя про те, що річ була куплена на їх кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах даної категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

А тому, виходячи з принципу презумпції спільної сумісної власності та враховуючи, що жодних доказів на спростування такої презумпції відповідачем не надано, суд приходить до висновку, що спірна квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

У частинах 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя.

Як роз`яснено в п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя при наявності спору», суд має право призначити ідеальні частки подружжя в майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

З наведеного вище, суд приходить до висновку, що спірна квартира була набута сторонами під час перебування в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим, підлягає поділу між сторонами виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, шляхом визнання за кожним із співвласників права власності на 1/2 частину.

На підставі наведеного, керуючись статтями 12, 13, п. 2 ч. 6 ст. 19, 81, 141, 259, 263 265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає: АДРЕСА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на частину квартири за адресою АДРЕСА_1 в порядку поділу майна подружжя.

Визнати за ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 в порядку поділу майна подружжя.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 208,80 гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Глухівський міськрайонний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 17 вересня 2024 року.

Суддя Л.М Усенко