Провадження № 22-ц/801/1878/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Ковальчук О. В.
УХВАЛА

17 вересня 2024 рокуСправа № 127/16144/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів : Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,

за участю секретаря Луцишина О. П.,

розглянувши клопотання представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Михайленка Дмитра Валерійовича про долучення доказів від 17 вересня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

22 серпня 2024 року ухвалою Вінницького апеляційного суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Михайленка Д.В. на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2024 року про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову.

13 вересня 2024 року представник відповідачів адвокат Михайленко Д.В. подав до суду апеляційної інстанції через підсистему «Електронний суд»

клопотання про долучення доказів, а саме виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 . У клопотанні він зазначив, що під час підготовки та подання апеляційної скарги у ОСОБА_1 була відсутня виписка по цьому картковому рахунку, а викладена у даній виписці інформація має суттєве значення для розгляду справи та підтверджує використання вказаного рахунку виключно для зарахування заробітної плати.

16 вересня 2024 року ухвалою Вінницького апеляційного суду у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Михайленка В.В. про долучення доказів відмовлено. При постановленні цієї ухвали суд виходив з того, що із виписки по картковому рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що у ній, зокрема відображені зарахування на указаний рахунок ОСОБА_1 у виді заробітної плати, які були здійснені ще до подачі апеляційної скарги представником ОСОБА_1 , однак такого доказу суд першої інстанції не досліджував, натомість заявник не обґрунтував у клопотанні про долучення доказів поважності причин неподання такого доказу до суду першої інстанції із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, разом з тим, матеріали справи не містять доказів та не вказують на обставини, які б завадили йому це зробити.

17 вересня 2024 року перед призначеним судовим засіданням представник відповідачів адвокат Михайленко Д.В. подав до суду апеляційної інстанції вдруге клопотання про долучення доказів, а саме виписки по тому ж картковому рахунку ОСОБА_1 . У даному клопотанні адвокат Михайленко Д.В. вказав, що під час підготовки та подання клопотання про скасування заходів забезпечення позову й апеляційної скарги у ОСОБА_1 була відсутня виписка по картковому рахунку від банківської установи. Дана виписка датована 09 серпням 2024 року й охоплює період зарахування на картковий рахунок грошових коштів від роботодавця з грудня 2023 року, тобто з моменту, коли ОСОБА_1 почав працювати у свого роботодавця, тобто вказана виписка не могла бути подана до суду першої інстанції, оскільки її ще не існувало. Крім того, він просив суд зважити на те, що виготовлення таких виписок є платною послугою банківської установи, а у ОСОБА_1 арештовані всі кошти на всіх рахунках, включаючи й заробітну плату, що також викликає певні труднощі.

У судовому засіданні, проведеному у режимі відеоконференції, адвокат Михайленко Д.В. пояснив, що йому було відомо про те, що ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16 вересня 2024 року у задоволенні вказаного його клопотання про долучення доказів відмовлено, тому саме з цієї підстави він 17 вересня 2024 року подав повторне клопотання про долучення доказів (тієї ж виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 ) із більш детальним обґрунтуванням підстав для його задоволення.

Апеляційний суд вважає, що подача представником ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокатом Михайленком В.В. клопотання про долучення доказів від 17 вересня 2024 року є зловживанням процесуальними правами, а тому його слід залишити без розгляду із застосуванням до цього адвоката заходів процесуального примусу у виді штрафу з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Так, у переліку процесуальних прав учасників справи, зокрема, є право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб (п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України).

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки (ч. 1 ст. 64 ЦПК України).

В ухвалі від 02 березня 2021 року у справі № 910/17048/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що процесуальні права надано законом тим особам, які беруть участь у процесі, для сприяння суду під час розгляду справ їх правильному вирішенню. Кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, затягування розгляду, створення перешкод опоненту тощо), вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто використовує його всупереч основним засадам цивільного судочинства, а отже, зловживає ним.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (ч. 3 ст. 44 ЦПК України).

Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства», заява № 4451/70, § 36).

Право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», п. 1 ст. 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі», заява № 28249/95, § 53).

Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства», заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства», заява № 17101/90, § 65).

З огляду на викладене колегія суддів апеляційного суду вважає, що звернення 17 вересня 2024 року представника відповідачів адвоката Михайленка Д.В. із клопотанням про долучення доказів, а саме виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 з урахуванням того, що 16 вересня 2024 року ухвалою Вінницького апеляційного суду питання долучення доказів, а саме виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , вже вирішено та адвокату Михайленку Д.В. було відомо про ухвалу Вінницького апеляційного суду від 16 вересня 2024 року, що він підтвердив у судовому засіданні, свідчить про зловживання адвокатом Михайленком Д.В. своїми процесуальними правами у силу приписів п. 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України, оскільки він 17 вересня 2024 року подав вдруге клопотання для вирішення питання, яке вже вирішено судом, без зазначення у ньому інших підстав або нових обставин.

Разом з тим, посилання заявника на те, що дана виписка датована 09 серпням 2024 року й охоплює період зарахування на картковий рахунок грошових коштів від роботодавця з грудня 2023 року, тобто з моменту, коли ОСОБА_1 почав працювати у свого роботодавця, тобто вказана виписка не могла бути подана до суду першої інстанції, оскільки її ще не існувало, як на іншу підставу або нові обставини для задоволення цього клопотання не приймаються до уваги судом, адже із виписки по картковому рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що у ній відображено зарахування на указаний рахунок ОСОБА_1 у виді заробітної плати, які здійснювались із грудня 2023 року, а ОСОБА_1 чи його представник не були позбавлені можливості звернутись до банківської установи раніше, щоб подати подібну виписку, де була б відображена інформація із грудня 2023 року по дату формування виписки, разом із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову від 04 липня 2024 року. Аргументи клопотання про те, що виготовлення таких виписок є платною послугою банківської установи, а у ОСОБА_1 арештовані всі кошти на всіх рахунках, включаючи й заробітну плату, не беруться судом до уваги, адже заявник все ж таки цю виписку отримав.

Частиною 1 ст. 143 ЦПК України передбачено, що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; 4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; 5) порушення заборон, встановлених ч. 9 ст. 203 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання названих дій адвоката Михайленка Д.В. зловживанням процесуальними правами та залишення без розгляду його клопотання від 17 вересня 2024 року на підставі ч. 3 ст. 44 ЦПК України. Водночас, апеляційний суд вважає, що з метою запобігання зловживанню в подальшому адвокатом Михайленком Д.В. його процесуальними правами необхідно застосувати до нього заходи процесуального примусу, зокрема стягнути з нього в дохід державного бюджету штраф в межах розміру, визначеного ст. 148 ЦПК України, а саме у розмірі 1 000 грн.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» передбачено, що з 01 січня 2024 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 3 028 грн.

Керуючись ст. ст. 44, 143, 148, 259, 260, 381 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати, що подання представником ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокатом Михайленком Дмитром Валерійовичем клопотання про долучення доказів від 17 вересня 2024 року є зловживанням процесуальними правами.

Клопотання адвоката Михайленка Дмитра Валерійовича від 17 вересня 2024 року залишити без розгляду.

Застосувати до адвоката Михайленка Дмитра Валерійовича (РНОКПП НОМЕР_2 ) заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 1 000 грн. та стягнути з нього вказану суму в дохід Державного бюджету України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. М. Шемета

О. Ю. Береговий