Ухвала

Іменем України

06 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 186/1425/23

провадження № 61-11695ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційні скарги ОСОБА_1 , які підписано представником ОСОБА_2 , на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 березня 2024 року у складі судді: Янжули С. А., та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 липня 2024 року у складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М., Пищиди М. М., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: виконавчий комітет Бориславської міської ради Львівської області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, про відібрання дитини та визначення місця проживання дитини з матір`ю,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: виконавчий комітет Бориславської міської ради Львівської області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, про відібрання дитини та визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Позовна заява мотивована тим, що з 25 червня 2016 року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем - ОСОБА_1 .

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2019 року №186/61/19 шлюб сторін розірвано.

У сторін є син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання шлюбу позивачка, разом з малолітнім сином ОСОБА_5 , переїхала проживати в м. Борислав, Львівської області. Причиною розірвання шлюбу були постійні сварки та непередбачувана поведінка відповідача.

Позивачка вказувала, що як їй відомо, відповідач вживав наркотичні речовини, через що проходив реабілітацію. Реабілітаційні відділення, як правило, були приватними. Та обставина, що після розірвання шлюбу відповідач вживав наркотичні речовини підтверджується постановою від 07 грудня 2020 року Першотравенського міського суду Дніпропетровської області у справі № 186/1537/20, провадження № 3/0186/744/20, коли він чинив опір працівникам поліції при затриманні і при обставинах справи кинув поліетиленовий пакет з невідомою речовиною до ротової порожнини почав її жувати, перебував у нетверезому стані, а також постановою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області у справі від 08 квітня 2020 року за керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння. Крім того, відповідач на підставі судового наказу, виданого Першотравенським міським судом Дніпропетровської області сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_6 .

Позивачка зазначала, що з колишнім чоловіком у позивачки склалися неприязні стосунки, оскільки відповідач зневажливо до неї відносився і надалі продовжує зневажливо відноситися. Між ними часто виникають конфлікти та непорозуміння з приводу його участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_6 та спілкуванні з ним. При тому, значний вплив на таку поведінку її колишнього чоловіка має його мати - ОСОБА_7 , яка надалі провокує різні конфліктні ситуації між ними. Саме вона підштовхує ОСОБА_1 на те, щоб забрати у неї сина ОСОБА_8 .

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звертався до виконавчого комітету Бориславської міської ради, як до органу опіки та піклування із заявою про визначення способів його участі у вихованні сина, згідно висновку виконавчого комітету Бориславської міської ради, який затверджено рішення виконавчого комітету № 74 від 13 квітня 2020 року, комісія з питань захисту прав дитини рекомендувала такий спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні сина, а саме: чотири місяці на рік, періодами не більше 14 днів поспіль з попереднім адаптаційним періодом за місцем проживання дитини. Всі зустрічі попередньо узгоджувати з матір`ю дитини. Після даного рішення, вона систематично відвозила малолітнього сина ОСОБА_8 в м. Першотравенськ, Дніпропетровської області - за місцем проживання ОСОБА_1 , для того щоб він міг поспілкуватися з малолітнім сином. З цього часу у неї з її колишнім чоловіком та його матір`ю часто виникали конфлікти з приводу того, що вони самовільно утримували її сина і не бажали добровільно повертати сина за місцем його проживання.

Тому позивачка зверталася в поліцію. 03 листопада 2022 року виконавчим комітетом Бориславської міської ради Львівської області прийнято рішення № 217 «Про визначення місця проживання дитини», відповідно до якого, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позивачкою, за місцем її проживання.

Після початку збройної агресії російської федерації, тобто з 24 лютого 2022 року і до червня 2023 року батько дитини жодного разу не приїздив до сина в м. Борислав, Львівської області, не виявляв такого бажання. Натомість, відповідач періодично, разом зі свою матір`ю, телефонував до сина і під час розмови з ним нецензурно ображав її. Також, відповідач систематично залякував позивачку, що приїде і забере сина в м. Першотравенськ Дніпропетровської області і більше ніколи їй його не поверне. Після приїзду відповідача, разом зі своєю матір`ю, в м. Борислав, 05 червня 2023 року, він, з її згоди повіз сина на відпочинок у ОСОБА_9 терміном на 2 тижні, зобов`язувався провернути сина 19 червня 2023 року в м. Борислав, по місцю фактичного проживання сина. Однак, 15 червня 2023 року відповідач, без згоди відповідачки та відома позивачки повіз сина в м. Першотравенськ Дніпропетровської області, де утримує його до моменту подачі позову та взагалі відмовляється його повертати, чим порушує рішення органу опіки та піклування № 217 від 03 листопада 2022 року, наражає малолітнього сина на небезпеку, оскільки Дніпропетровська область піддається систематичним нищівним ракетним та авіаударам зі сторони Росії. Місто Перешотравенськ розташоване у 60 км від фронту, що підвищує загрозу для життя та здоров`я дитини.

Також, відповідач травмує сина та чинить на нього психологічний тиск, забороняючи йому спілкуватися з нею по телефону. Такої ж позиції дотримується ОСОБА_7 Дитина налякана, сину свідомо стараються створити умови для того, щоб він агресивно відносився до неї, при дитині її зневажають та ображають. Під час спілкування по телефону з відповідачем, останній, разом зі своєю матір`ю, нецензурно, в присутності малолітнього сина, ображають та принижують її, а також погрожують, що вона більше не побачить свого сина, що негативно впливає на психологічний стан дитини та травмує його. Свої протиправні дії щодо незаконного вивезення сина та його утримання в м. Першотравенську Дніпропетровської області, відповідач обґрунтовує рішенням виконавчого комітету №74 від 15 квітня 2020 року, яким затверджено висновок про визначення способів участі батька - ОСОБА_1 у вихованні сина - ОСОБА_4 , відповідно до якого він вважає, що має право 4 місяці на рік спілкуватися з сином. Однак, дане рішення, є неактуальним, оскільки з часу його прийняття в житті малолітнього сина відбулися значні зміни. Зокрема, з 01 вересня 2022 року син пішов до школи, а тому вона не може возити сина чотири місяці на рік, періодами не більше 14 днів поспіль, в м. Першотравенськ, для зустрічей з батьком, адже навчальний рік у сина триває з 01 вересня по 30 червня кожного року. Син відучився один рік у Бориславській школі, зараз, через своє незаконне утримання, не може відвідувати 2 клас школи. Внаслідок таких змін в житті дитини, прийнятий виконавчим комітетом Бориславської міської ради, як органом опіки та піклування, висновок щодо визначення способів участі батька у вихованні сина, є неактуальним та суперечить інтересам малолітнього сина ОСОБА_6 , місце проживання якого визначено разом з нею, в АДРЕСА_1 .

Оскільки відповідач у телефонній розмові з позивачкою погрожує, що не поверне сина до місця його постійного проживання в м. Борислав Львівської області і зараз його свідомо забрав та утримує в себе без її згоди, позивачка просить суд вжити невідкладних заходів щодо найшвидшого повернення малолітньої дитини до матері, до місця його постійного проживання в м. Борислав, Львівської області, визначеного рішенням органу опіки та піклування №217 від 03 листопада 2022 року та визначити таке рішенням суду, оскільки своєї згоди на перебування сина до 28 серпня 2023 року вона не давала і не дає, категорично заперечує, щоб відповідач утримував малолітнього сина в м. Першотравенську Дніпропетровської області, оскільки у сина з 01 вересня 2023 року розпочався навчальний рік, а до цього часу вона повинна з сином пройти щорічний медогляд та підготувати сина до початку навчального року в школі.

ОСОБА_3 просила:

визначити місце проживання дитини разом з нею по АДРЕСА_1 ;

відібрати малолітнього ОСОБА_4 від батька - ОСОБА_1 , та повернути дитину матері - ОСОБА_3 , до місця його постійного проживання в м. Борислав Львівської області та в цій частині рішення допустити до негайного виконання;

стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 березня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено:

відібрано малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від його батька - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та повернути дитину матері - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до місця його постійного проживання в місті Борислав Львівської області, допустивши рішення суду в цій частині до негайного виконання;

встановлено місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його матір`ю - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку;

згідно статті162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала. Указана норма права встановлює правові наслідки протиправної зміни місця проживання малолітньої дитини одним із батьків (з яким вона не проживає) або третьою особою;

відібрання дитини у контексті статті 162 СК України - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку потрібно виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати, проте з урахуванням права кожного з батьків та добросовісної поведінки батьків задля дотримання прав дитини та кожного з них.

при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини;

сторонами не заперечується, що 15 червня 2023 року відповідач без згоди позивача, вивіз малолітнього сина до місця свого проживання - в м. Першотравенськ, Синельниківського району, Дніпропетровської області, аргументуючи це бажанням дитини. З того часу по теперішній час, дитина проживає разом з батьком та бабусею. Тобто, всупереч рішенню про встановлення місця проживання дитини з матір`ю, відповідач самочинно, без згоди матері, змінив місце проживання дитини. Матеріали справи не містять доказів того, що повернення дитини за місцем проживання матері створює загрозу життю та здоров`ю дитини або негативно впливатиме на її розвиток. Батьки дитини працюють, за місцем роботи та проживання позитивно характеризуються. За місцем навчання дитина характеризується позитивно. З 01 вересня 2023 року дитина не відвідує навчальний заклад. В м. Першотравенську, Дніпропетровської області дитина відвідує приватні уроки. Крім того, дитина займається спортом, відвідує майстер класи. Батьком дитини на даний час створені необхідні умови для проживання дитини, її відпочинку, розвитку;

батько дитини притягувався до адміністративної відповідальності, в тому числі, за неналежне виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього сина ОСОБА_6 , через те, що дитина не відвідує заклад освіти. Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_3 перешкоджала чи перешкоджає ОСОБА_1 спілкуватися з дитиною, дбати про сина, опікуватися та утримувати його.

матеріалами справи та поясненнями свідків підтверджується, що дитина сторін на даний час хоче проживати разом з батьком, при цьому, дитина говорить, що любить і маму, хоче проводити час втрьох: і з батьком, і з матір`ю. Дитина не хоче повертатися в м. Борислав, Львівської області, пояснюючи це тим, що мама не купує йому машинки, які він хоче. Дитина багато часу проводить в благодійному фонді, де працює її бабуся та тато. Батько дитини пояснює зміну проживання дитини бажанням самої дитини, говорить, що поверне дитину матері, якщо дитина цього захоче. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області та виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області прийшли до висновку, про доцільне визначити місце проживання ОСОБА_4 , 2016 року народження, разом з матір`ю - ОСОБА_3 ;

судом встановлено, що ОСОБА_1 утримує дитину у себе не на підставі закону або рішення суду. За таких обставин, ураховуючи особливо чутливий характер спірних правовідносин, виходячи з інтересів самої дитини, яка після розірвання шлюбу між сторонами у справі, за погодженням між сторонами, проживала разом із матір`ю, відвідувала там дитячий садочок, школу, враховуючи сталі соціальні зв`язки, психологічний стан дитини, її вік, тощо, висновок виконавчого комітету Бориславської міської ради про встановлення місця проживання дитини разом з матір`ю та невиконання вимог вказаного висновку батьком дитини, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, суд вважав, що вимоги позивача про відібрання малолітньої дитини від батька ОСОБА_1 та передачу її матері ОСОБА_3 , а також, про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Повернення дитини у звичне для неї оточення відповідає інтересам дитини;

у контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, з урахуванням ставлення матері до дитини, яка належним чином виконує свої батьківські обов`язки, наявність у матері дитини облаштованого житлового приміщення, постійного місця роботи, позитивну характеристику, її участь у вихованні і навчанні дитини, наявність заробітку, що дозволяє забезпечувати дитину, звичний уклад життя дитини, яка тривалий час проживала з мамою та бабусею у Львівській області, мала там друзів, ходила до навчального закладу, враховуючи, що м. Першотравенськ, Дніпропетровської області, де наразі проживає дитина, наближене до місця проведення активних бойових дій, що може бути небезпечним для життя дитини, задля збереження розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовільнити. Зазначені вище висновки суду, не суперечать висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

ОСОБА_1 не обмежений в можливості реалізації належного йому права на спілкування із сином, вирішивши питання про встановлення порядку участі батька у вихованні дитини, з урахуванням віку дитини, часу його навчання у закладі освіти, тощо. Розуміючи, що спір стосується чутливої сфери правовідносин, в яких батьки не дійшли спільного рішення, суд надає першочергове значення саме найкращим інтересам дитини та проживання дитини з матір`ю не впливатиме на взаємовідносини батька з сином, оскільки таке проживання дитини, не позбавляє батька батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без змін, а рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 березня 2024 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:

відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування;

згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам;

системний аналіз вказаної норми у контексті наявності спору батьків щодо місця проживання дитини дозволяє дійти висновку, що положення цієї статті покликані захистити права того з батьків, з ким на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання. Аналогічний правовий висновок висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19) та в постанові ВС №493/1516/20-ц від 06 грудня 2021 року;

відібрання дитини у контексті статті 162 СК України - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку потрібно виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати, проте з урахуванням права кожного з батьків та добросовісної поведінки батьків задля дотримання прав дитини та кожного з них. У статті 162 СК України встановлена презумпція правомірності поведінки того з батьків, з ким проживала дитина. Якщо інший з батьків вважає такі умови непридатними для дитини, то способом захисту прав дитини є пред`явлення позову про зміну місця проживання малолітньої особи, а не самовільна зміна її місця проживання чи викрадення. Якщо відповідач доведе, що той, з ким проживала дитина, жорстоко поводився з нею, експлуатував дитину, тримав дитину в умовах, небезпечних для її життя та здоров`я, у позові повинно бути відмовлено. Дитина не може бути повернута, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я;

у рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини;

нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи;

апеляційний суд зазначив, що місце проживання дитини було встановлене разом з його матір`ю - позивачем по справі. Вказані висновки відповідачем не оскаржувалися. Сторонами не заперечується, що 15 червня 2023 року відповідач без згоди позивача, вивіз малолітнього сина до місця свого проживання - в м. Першотравенськ, Синельниківського району, Дніпропетровської області, аргументуючи це бажанням дитини. З того часу по теперішній час, дитина проживає разом з батьком та бабусею. Тобто, всупереч рішенню про встановлення місця проживання дитини з матір`ю, відповідач самочинно, без згоди матері, змінив місце проживання дитини. Матеріали справи не містять доказів того, що повернення дитини за місцем проживання матері створює загрозу життю та здоров`ю дитини або негативно впливатиме на її розвиток.Батьки дитини працюють, за місцем роботи та проживання позитивно характеризуються. За місцем навчання дитина характеризується позитивно. З 01 вересня 2023 року дитина не відвідує навчальний заклад. В м. Першотравенську, Дніпропетровської області дитина відвідує приватні уроки. Крім того, дитина займається спортом, відвідує майстер класи. Батьком дитини на цей час створені необхідні умови для проживання дитини, її відпочинку, розвитку. Батько дитини притягувався до адміністративної відповідальності, в тому числі, за неналежне виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього сина ОСОБА_6 , через те, що дитина не відвідує заклад освіти. Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_3 перешкоджала чи перешкоджає ОСОБА_1 спілкуватися з дитиною, дбати про сина, опікуватися та утримувати його. Матеріалами справи та поясненнями свідків підтверджується, що дитина сторін на даний час хоче проживати разом з батьком, при цьому, дитина говорить, що любить і маму, хоче проводити час втрьох: і з батьком, і з матір`ю. Дитина не хоче повертатися в м. Борислав, Львівської області, пояснюючи це тим, що мама не купує йому машинки, які він хоче. Дитина багато часу проводить в благодійному фонді, де працює її бабуся та тато. Батько дитини пояснює зміну проживання дитини бажанням самої дитини, говорить, що поверне дитину матері, якщо дитина цього захоче. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області та виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області прийшли до висновку, про доцільне визначити місце проживання ОСОБА_4 , 2016 року народження, разом з матір`ю - ОСОБА_3 . Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 утримує дитину у себе не на підставі закону або рішення суду. Таким чином, апеляційний суд зазначив, що ураховуючи, що спір стосується чутливої сфери правовідносин, в яких батьки не дійшли спільного рішення, суд надає першочергове значення саме найкращим інтересам дитини та проживання дитини з матір`ю не впливатиме на взаємовідносини батька з сином, оскільки таке проживання дитини, не позбавляє батька батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків;

на підставі викладеного, апеляційний суд зробив висновок про те, що ураховуючи особливо чутливий характер спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, виходячи з інтересів самої дитини, яка після розірвання шлюбу між сторонами у справі, за погодженням між сторонами, проживала разом із матір`ю, відвідувала там дитячий садочок, школу, враховуючи сталі соціальні зв`язки, психологічний стан дитини, її вік, тощо, висновок виконавчого комітету Бориславської міської ради про встановлення місця проживання дитини разом з матір`ю та невиконання вимог вказаного висновку батьком дитини, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, що вимоги позивача про відібрання малолітньої дитини від батька ОСОБА_1 та передачу її матері ОСОБА_3 , а також, про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Повернення дитини у звичне для неї оточення відповідає інтересам дитини. У контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, з урахуванням ставлення матері до дитини, яка належним чином виконує свої батьківські обов`язки, наявність у матері дитини облаштованого житлового приміщення, постійного місця роботи, позитивну характеристику, її участь у вихованні і навчанні дитини, наявність заробітку, що дозволяє забезпечувати дитину, звичний уклад життя дитини, яка тривалий час проживала з мамою та бабусею у Львівській області, мала там друзів, ходила до навчального закладу, враховуючи, що м. Першотравенськ, Дніпропетровської області, де наразі проживає дитина, наближене до місця проведення активних бойових дій, що може бути небезпечним для життя дитини, задля збереження розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, у зв`язку із чим суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги. Зазначені вище висновки суду, не суперечать висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18);

при цього, апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_1 не обмежений в можливості реалізації належного йому права на спілкування із сином, вирішивши питання про встановлення порядку участі батька у вихованні дитини, з урахуванням віку дитини, часу його навчання у закладі освіти, тощо.

ОСОБА_1 16 серпня 2024 року через підсистему Електронний суд, а також засобами поштового зв`язку подав касаційні скарги, які підписано представником ОСОБА_2 , на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 березня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 липня 2024 року, у яких просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду і передати справу на новий розгляд.

Підставою касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_1 у касаційних скаргах зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15-ц; від 06 грудня 2021 року у справі № 493/1516/20-ц; від 31 липня 2024 року у справі № 752/13450/22; від 25 січня 2021 року у справі № 758/10761/13-ц; від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18; від 14 вересня 2021 року у справі № 910/14452/20; від 18 грудня 2023 року у справі № 523/21283/21; від 01 липня 2020 року у справі № 138/96/17.

Касаційні скарги мотивовані тим, що:

аналіз практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору;

суди при вирішенні спору не надали оцінку втраченому зв`язку дитини з матір`ю та поведінці самої дитини, яка висловила бажання проживати з батьком, не звернули увагу на те, що цей зв`язок було втрачено, оскільки дитина не має бажання жити із мамою, не має бажання їхати за кордон в невідомість, не знаючи мови польської, їхати у Республіку Польща й навчатися мовою (польською), яку зовсім не знає, що підтверджується психологічним діагностуванням психоемоційного стану дитини (довідка про надання соціально-психологічної допомоги в умовах денного стаціонару від 09 квітня 2024 року). Тобто ситуація щодо негайного виконання рішення - відібрання дитини у батька та повернення його до мами, з якою наразі зараз немає психоемоційного зв`язку, який має бути між мамою та дитиною, спричиняє дитині неймовірну психологічну травму та спричиняє дитині душевний біль, який потім неможливо загоїти;

під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. При винесенні рішення судом першої та другої інстанцій не було враховано думку дитини, хоча з відеозаписів та аудіозапису, долучених до матеріалів справи, вбачається, що під час приїзду матері дитини до м. Першотравенськ, Дніпропетровської області, де на даний час проживає дитина з батьком та бабусею, мати дитини намагається поспілкуватися з дитиною, дитина весь час висловлює побоювання, що мама забере його до Республіки Польща, куди він їхати не хоче. Також наразі є інформація, що мама дитини - не працює, та виїхала за кордон, де перебуває з 14 квітня 2024 року;

визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, у кожній конкретній справі суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Верховний Суд наголошує, що, визначаючи способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, необхідно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення певного рішення, зокрема, суд має враховувати, у першу чергу, інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану;

ОСОБА_1 у касаційних скаргах зазначає, що у даній життєвій ситуації необхідно врахувати психоемоційний зв`язок дитини саме із батьком - ОСОБА_1 і факт того, що психоемоційного зв`язку із мамою дитини майже немає.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що з 25 червня 2016 року ОСОБА_10 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі.

У сторін є син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області № 186/61/19 шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_1 розірвано, змінено ОСОБА_10 після розірвання шлюбу прізвище на дошлюбне - ОСОБА_11 .

Судовим наказом Першотравенського міського суду Дніпропетровської області № 186/336/19 від 27 лютого 2019 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_10 стягнуті аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, починаючи з 18 лютого 2019 року.

Позивачка та дитина - ОСОБА_4 , зареєстровані в м. Борислав, Дрогобицького району, Львівської області, відповідач - в м. Першотравенську Синельниківського району Дніпропетровської області.

Висновком виконавчого комітету Бориславської міської ради, як органу опіки та піклування, затвердженим рішенням виконавчого комітету № 74 від 15 квітня 2020 року, за зверненням ОСОБА_1 щодо способів його участі у вихованні сина, визначено такий спосіб участі батька дитини у її вихованні: чотири місяці на рік, періодами не більше 14 днів поспіль з попереднім адаптаційним періодом за місцем проживання дитини. Всі зустрічі попередньо узгоджувати з матір`ю дитини.

Висновком виконавчого комітету Бориславської міської ради, як органу опіки та піклування, затвердженим рішенням виконавчого комітету № 217 від 03 листопада 2022 року, за зверненням ОСОБА_3 щодо визначення місця проживання дитини з нею, підтверджується, що дитина проживає з матір`ю в м. Борислав, Львівської області, житлово-побутові умови проживання дитини - задовільні, хлопець має окрему кімнату, ліжко для сну, комп`ютерну техніку для навчального процесу, шафу для одягу, забезпечений повноцінним харчуванням, матір`ю для нього створено умови для нормального розвитку, виховання та життєдіяльності, права дитини не порушено. Мати дитини ставить питання про визначення місця проживання дитини з нею через спір, який має місце між нею та її колишнім чоловіком, визначення місця проживання дитини з нею відповідає інтересам дитини та не травмує її, адже син отримав психологічну травму, коли батько утримував його в грудні 2021 року за місцем свого проживання - в м. Першотравенську. З урахуванням ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я, та враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дітей, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_3 , за місцем її проживання.

Довідкою Бориславського дошкільного навчального закладу № 20 загально-розвиваючого типу № 23 від 27 листопада 2019 року підтверджується, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує ДНЗ № НОМЕР_1 в м. Бориславі. Дитину приводять та забирають з ДНЗ мама та бабуся - ОСОБА_12 .

Довідкою Бориславського дошкільного навчального закладу №20 загально-розвиваючого типу №62 від 20 грудня 2021 року підтверджується, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує ДНЗ №20 в м. Бориславі з 23 липня 2019 року по даний час, останній день відвідування закладу - 10 листопада 2021 року.

Актом обстеження умов проживання підтверджується, що дитина проживає по АДРЕСА_1 в 4-кімнатній квартирі, є всі комунальні вигоди, автономне опалення. Умови проживання дитини - задовільні: в квартирі дотримуються санітарно-гігієнічних норм, є всі необхідні предмети домашнього вжитку. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: дитина забезпечена всім необхідним для нормальної життєдіяльності, відвідує ДНЗ № НОМЕР_1 , має сімейного лікаря. За даною адресою проживають: дитина, його матір, його бабуся та його прабабуся. Стосунки в сім`ї дружні, позитивні, конфліктів не має, бабуся допомагає матері у вихованні сина.

Довідкою Бориславського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №7 Бориславської міської ради Дрогобицького району Львівської області №54 від 26 вересня 2022 року підтверджується, що ОСОБА_4 дійсно навчається в 1-А класі даного закладу, структура 2022/2023 навчального року: розпочинається у День знань - 1 вересня і закінчується 30 червня наступного року.

Талоном-повідомленням ЄО № 5096 ВП № 1 (м. Борислав) Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області від 10 грудня 2021 року підтверджується, що 10 грудня 2021 року до чергової частини надійшла заява ОСОБА_10 про те, що її колишній чоловік не віддає малолітнього сина, незаконно утримує та не виконує рішення органу опіки та піклування № 74 від 15 квітня 2020 року.

Повідомленням ВП № 1 від 14 грудня 2021 року № М-5096/53/01-21 підтверджується, що за зверненням проведено перевірку, прийнято рішення скерувати матеріали по зверненню до Першотравенського ВП у Дніпропетровській області, за територіальністю, для проведення перевірки.

Довідкою Бориславського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 7 Бориславської міської ради Дрогобицького району Львівської області № 28 від 31 серпня 2023 року підтверджується, що ОСОБА_4 дійсно навчається в 2-А класі вказаного закладу.

Заявою ОСОБА_3 виконавчому комітету Бориславської міської ради, як органу опіки та піклування, від 01 червня 2023 року підтверджується, що вона сповістила орган опіки та піклування про намір разом зі своїм малолітнім сином - ОСОБА_5 , тимчасово, на строк, що не перевищує одного місця, а саме: з 13 червня 2023 року по 01 липня 2023 року, виїхати в Республіку Польща, з метою відпочинку дитини за кордоном на період літніх канікул. Для цього зарезервовано комфортні умови проживання та перебування дитини, зарезервовано проїзні квитки. Про цей намір вона довела до відома батька дитини на початку травня 2023 року, відповідне письмове повідомлення надіслала йому поштою.

Зверненням служби у справах дітей Бориславської міської ради до служби у справах дітей виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області № 194 від 26 червня 2023 року підтверджується, що 22 червня 2023 року до них зі скаргою звернулася ОСОБА_3 про те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 її колишній чоловік - ОСОБА_1 (за згодою матері), повіз сина ОСОБА_8 на відпочинок у ОСОБА_9 терміном на 2 тижні та зобов`язався повернути його ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Борислав по місцю фактичного проживання дитини, однак, ІНФОРМАЦІЯ_4 він без згоди матері, повіз дитину в м. Першотравенськ, Дніпропетровської області де утримує його до сьогоднішнього дня. Рішенням виконавчого комітету № 217 від 03 листопада 2022 року визначене місце проживання дитини разом з матір`ю, тому батько зобов`язаний узгоджувати з матір`ю будь-які дії стосовно сина. Просять вжити невідкладних заходів щодо найшвидшого повернення дитини до матері, за місцем його постійного проживання в м. Борислав, Львівської області та надали відповідь на звернення ОСОБА_3 за №М-1222 від 18 липня 2023 року, що працівниками Першотравенської служби у справах дітей проведено профілактичні бесіди з батьком дитини - ОСОБА_1 щодо повернення дитини, останній надав пояснення, що після відпочинку у ОСОБА_9 , дитина виявила бажання поїхати до батька в м. Першотравенськ, де батько дитини проживає.

Згідно пояснень ОСОБА_1 від 10 липня 2023 року після відпочинку в ОСОБА_9 , він, разом зі своїм сином - ОСОБА_4 , 2016 року народження, поїхав до м. Першотравенська, тому що дитина цього дуже хотіла. Згідно рішення Бориславської міської ради, він може бачити сина 4 місяці на рік, але враховуючи велику відстань до постійного місця проживання сина та через війну, у 2022 році, він забирав дитину лише раз, в кінці 2022 року. Враховуючи вищезазначене, те, що в цей час літні канікули та бажання дитини, зобов`язується повернути сина за місцем його постійного проживання у м. Борислав.

Суди встановили, що 16 серпня 2023 року позивачка зверталася до виконавчого комітету Бориславської міської ради із заявою про визначення нового способу участі батька у вихованні сина ОСОБА_6 , а саме: 20 днів на рік у літній канікулярний період в м. Бориславі, Львівської області, а саме: у липні щорічно, за попередньою згодою матері, оскільки відповідач забрав сина без її згоди до м. Першотравенська, утримує його, перешкоджає спілкуванню сина з нею, погрожує, що вона дитину не побачить, попереднє рішення, яким визначено спосіб участі батька у вихованні сина, є неактуальним через те, що дитина з 01 вересня 2022 року пішла до школи, тому вона не може возити його 4 рази на рік до батька. Також, просила вжити невідкладні заходи щодо найшвидшого відібрання дитини від батька та повернення його до матері в м. Борислав до місця його постійного проживання.

Талоном-повідомленням ЄО №3175 ВП № 1 (м. Борислав) Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області від 30 серпня 2023 року підтверджується, що 30 серпня 2023 року до чергової частини надійшла заява ОСОБА_3 про вжиття заходів до її колишнього чоловіка - ОСОБА_1 , який не виконує рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради щодо виховання їх малолітнього сина, додано заяву ОСОБА_3 , додано відповідну заяву ОСОБА_3

Суди встановили, що копіями постанов Першотравенського міського суду Дніпропетровської області №186/119/20 та 186/1537/20 від 08 квітня 2020 року та 07 грудня 2020 року підтверджується, що ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою статті 130 та статті 185 КУпАП, відповідно, та накладено адміністративні стягнення.

Суди на підставі копії акту оцінки потреб сім`ї від 31 жовтня 2023 року, згідно якого обстежено сім`ю ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 , встановили, що ОСОБА_3 та її дитина - ОСОБА_4 , зареєстровані за вказаною адресою, дитина на час обстеження проживає з батьком, дитина не охоплена навчанням у зв`язку з тим, що батько не повернув дитину до місця проживання, мати дитини проблем зі здоров`ям, шкідливих звичок не має, емоційний стан стабільний, сімейний стан - розлучена, має сина ОСОБА_8 , працює адміністратором у санаторії « Синевір », зайнятість на роботі не перешкоджає здійсненню нею своїх батьківських обов`язків, здатна до самообслуговування та незалежної життєдіяльності, батьківський потенціал на належному рівні, на даний час не має можливості виконувати батьківські обов`язки, її підтримує матір - ОСОБА_14 , матеріальний стан задовільний, стабільний, конфлікти відсутні, стан помешкання задовільний, є 4 кімнати, всі комунальні вигоди.

Копією акту обстеження умов проживання ОСОБА_3 від 19 жовтня 2023 року підтверджується, що зазначена квартира, де проживає ОСОБА_3 , має 4 житлові кімнати, коридор, кухню, ванну кімнату, вбиральню, балкон. Дитина - ОСОБА_4 , має окрему кімнату, ліжко для сну, писемний стіл, куток дозвілля, шафу для одягу. За даною адресою фактично проживають: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_14 . Сім`я не повна, син проживає з батьком, зі слів матері, батько дитини насильно утримує дитину, таким чином, порушуючи право дитини на навчання.

Відповідно до копії довідки Бориславського ЗЗСО І-ІІІ ступенів Бориславської міської ради Дрогобицького району Львівської області від 09 жовтня 2023 року учень 2-А класу - ОСОБА_4 , станом на 09 жовтня 2023 року жодною формою навчання не охоплений.

Згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимостей» МВС України № ВР-00125704, ОСОБА_3 на території України, станом на 12 жовтня 2023 року, незнятої чи непогашеної судимості не має.

Довідкою № 2 від 13 вересня 2023 року підтверджується, що ОСОБА_3 дійсно працює у ФОП ОСОБА_15 на посаді адміністратора з 01 серпня 2023 року по теперішній час.

Довідкою про доходи від 06 жовтня 2023 року підтверджується, що ОСОБА_3 працює адміністратором у ФОП ОСОБА_15 , форма працевлаштування - основна робота, за період з 01 серпня по 30 вересня 2023 року її загальна сума доходу у вигляді заробітної плати, без урахування відрахувань, склала 13 000 грн.

Довідкою дитячої клініки «Малеча» м. Борислава Львівської області від 10 жовтня 2023 року підтверджується, що ОСОБА_4 , спостерігається в даній клініці з 24 листопада 202 у лікаря ОСОБА_16 . За період спостереження дитина хворіла вірусними захворюваннями 4-5 разів, на амбулаторний прийом дитина приходила у супроводі матері ОСОБА_3. Хлопчик завжди був охайно вдягнутий, чистий. Мати виконувала усі рекомендації та слідувала плану лікування. На профілактичний огляд дитина прибуває вчасно.

Довідкою про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин №1364 від 10 жовтня 2023 року підтверджується, що психіатричні, у тому числі спричинені вживанням психоактивних речовин, протипоказання для виконання ОСОБА_3 батьківських обов`язків - відсутні.

Характеристикою ОСОБА_3 , наданою 06 жовтня 2023 року ФОП ОСОБА_15 , підтверджується, що мати дитини позитивно характеризується за місцем роботи.

Характеристикою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Трускавецька-45» від 12 жовтня 2023 року підтверджується, що ОСОБА_3 за час проживання зарекомендувала себе як товариська, ввічлива мешканка, скарг від сусідів на її поведінку не надходило.

згідно інформацією КЗ «Дніпропетровський Центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради № 30 від 27 лютого 2024 року підтверджується, що до них звернувся ОСОБА_1 з дитиною - ОСОБА_4 , з ним був укладений договір від 17 лютого 2024 року щодо надання комплексу соціальних послуг в режимі денного стаціонару. Центром була проведена наступна соціально-психологічна робота: діагностичне інтерв`ю, психологічне діагностування батька дитини, визначення його психоемоційного стану та батьківського потенціалу, психологічне діагностування його сина - ОСОБА_6 , визначення його психоемоційного стану та його прихильності до батька і матері, після проведення інтерпретації та аналізу діагностичного матеріалу за результатами психологічного діагностування Центром буде надана довідка з висновками та рекомендаціями фахівців, термін надання довідки - 4 тижні з моменту укладання договору.

Відповідно до інформації Першотравенського ліцею № 4 Першотравенської міської ради № 58 від 26 лютого 2024 року до даного закладу 23 серпня 2023 року звернувся ОСОБА_1 з питанням щодо зарахування його сина - ОСОБА_4 , до 1 класу даного ліцею. Батьком було надано повний пакет документів, на підставі яких дитину було зараховано до закладу, 31 серпня 2023 року в телефонному режимі звернулася мати дитини, яка повідомила про те, що її син є учнем 2-А класу Бориславської ЗЗСО І-ІІІ ступенів №7. За допомогою мобільного додатку «Вайбер» мати дитини надала довідку № 28 від 31 серпня 2023 року про навчання дитини, на підставі якої ОСОБА_4 було відраховано з даного закладу освіти.

Характеристикою на учня 2 класу ОСОБА_4 , 2016 року народження, від 05 грудня 2023 року, наданою ОСОБА_17 , підтверджується, що дитина відвідувала дитячий садок у м. Борислав, вступила до 1 класу до школи м. Борислав Львівської області, ІНФОРМАЦІЯ_6 , у другому класі дитина не навчається, з певних причин в родині, натомість, хлопчик відвідує індивідуальні заняття, за проханням бабусі та тата. На цих заняттях учень отримує допомогу в навчанні з таких предметів: українська мова, літературне читання, математика. Сім`я неповна, благополучна. Хлопчик мешкає з татом і бабусею. У сім`ї доброзичливі стосунки, вихованню та розвитку дитини приділяється досить багато часу, у вихованні велику допомогу надає бабуся. Учень засвоїв програму 1 класу на низькому рівні, працездатність середня, швидко втомлюється, потребує постійної зміни видів діяльності. Дитина любить грати в іграшки і дивитися мультфільми, вчитися подобається, але особливих зусиль не докладає, засмучується, якщо щось не виходить, настрій завжди позитивний, проявів агресії не має, зовнішній вигляд охайний, доглянутий, дитина вихована, доброзичлива, любить розповідати різні історії, допитливий.

Довідкою ГО «Гедеон Тхеквондо» № 5 від 08 листопада 2023 року підтверджується, що ОСОБА_4 , 2016 року народження, в період коли проживає з батьком - з 01 серпня 2023 року по теперішній час, регулярно згідно розкладу проведення занять, відвідує вказану громадську організацію за видом спорту - тхеквондо ВТФ. На заняттях зарекомендував себе з кращого боку, відповідальний, дисциплінований, старанний. спортивний, приймає участь в змаганнях успішно здав іспит на новий кваліфікаційний рівень - білий пояс (10 куп). Бать дитини всіляко сприяє гармонійному та фізичному розвитку дитини, регулярно приводить та забирає ОСОБА_8 з тренувань.

Відповідно до психологічного висновку щодо емоційного стану дитини - ОСОБА_18 , наданим ІНФОРМАЦІЯ_7 та 18 серпня 2023 року практичним психологом ОСОБА_19 , до неї звернувся батько дитини - ОСОБА_1 щодо діагностування наявного психо-емоційого стану дитини. Дитина з прихильністю відноситься до всіх родичів: батька, матусі, двох бабусь, але найбільш значущим дорослим є батько, хлопчик багато про нього говорить та визначає, що має бажання наслідувати багато моделей поведінки, звичок та вподобань за батьком, у дитина відсутнє почуття тривоги, він знаходиться в спокійному емоційному стані, відсутні прояви агресії, страхів, психологічного захисту, сформована мотивація до шкільного навчання. Негативне емоційне забарвлення дитина проявляє на запитання щодо зміни мешкання, знаходиться на домашньому навчанні (мати не надала згоди на навчання дитини), а саме соціальне спілкування є в цьому віці прикладом для формування моделей міжособистої комунікації, не рекомендовано зміна вчителів чи дитячих колективів, які відвідує дитина зараз, так як тільки завершується адаптаційний період і нове оточення може призвести до збільшення напруги, тривоги і деадаптації дитини, а це призведе до погіршення включення дитини в учбову діяльність, зниження деяких когнітивних функцій.

Згідно висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку особи від 19 жовтня 2023 року №ІРЦ-85087/2023/468552 стосовно ОСОБА_18 , 2016 року народження, наданий КЗ «Інклюзивно-ресурсним центром» Першотравенської міської ради містить ряд рекомендацій та потреб розвитку дитини.

ОСОБА_1 від 31 серпня 2023 року звертався до директора школи №7 Бориславської міської ради Львівської області із заявою про надіслання йому особової справи його сина - ОСОБА_18 , оскільки дитина буде проживати з ним, до вирішення всіх судових питань, тому що не хоче повертатися в м. Борислав.

Згідно довідки Першотравенського ліцею №4 Першотравенської міської ради від 23 серпня 2023 року №17 підтверджується, що ОСОБА_20 дійсно буде навчатися в 2-Б класі даного навчального закладу.

28 серпня 2023 року ОСОБА_1 звертався до служби у справах дітей - виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області із заявою про розгляд питання щодо проживання дитини з батьком, додаючи копію висновку дитячого психолога, копію акту обстеження побутових умов проживання дитини з батьком.

Згідно відповіді Бориславської міської ради Львівської області № М-1614 від 01 вересня 2023 року на звернення ОСОБА_1 , відповідно до рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради від 03 листопада 2022 року № 217 «Про визначення місця проживання дитини» визначено місце проживання дитини з матір`ю. Це рішення є чинним (не оскаржене в суді).

Згідно довідки КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради №39 від 14 березня 2024 року про надання ОСОБА_1 соціальної-психологічної допомоги в умовах денного стаціонару, психологічне діагностування дитини - ОСОБА_18 показало, що на момент діагностування переважає прихильність хлопчика до батька, ніж до матері і проживати з батьком дитині психологічно комфортніше. Батько дитини має всі підстави психологічного характеру для проживання та спілкування з сином, модель родини, в якій проживає хлопчик разом з батьком ОСОБА_1 , а бабуся з боку батька - ОСОБА_7 , компенсує недостатність уваги з боку матері, є для нього найбільш сприятливою на даний час, і ОСОБА_21 свідомо обирає для себе таку модель родини, в якій задовольняються всі його потреби. Надані відповідні рекомендації.

Відповідями ВП № 1 Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області № Д-550/01-24 від 26 лютого 2024 року та № Д-486/53/01-24 від 26 лютого 2024 року на адресу ОСОБА_7 підтверджується, що проведено перевірку по її зверненнях. В ході перевірки ОСОБА_3 неодноразово відвідувалася за її місцем проживання, однак за вказаною адресою дверей квартири ніхто не відчиняв, під час спілкування в телефонному режимі із ОСОБА_3 , остання повідомила, що на даний час перебуває за межами Бориславської територіальної громади, де саме - не повідомила, та з`явитися до ВП № 1 для дачі пояснень, відмовилася. При встановленні місцезнаходження ОСОБА_3 , поцьому факту відносно неї буде складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 173-2 КУпАП.

Суди на підставі відеозаписів та аудіозапису, долучених до матеріалів справи, встановили, що під час приїзду матері дитини до м. Першотравенська, Дніпропетровської області, де на даний час проживає дитина з батьком та бабусею, мати дитини намагається поспілкуватися з дитиною, батько дитини не заперечує проти цього, дитина говорить, що любить маму, хоче відвідати ТРЦ «Терикон», разом з мамою і татом, весь час висловлює побоювання, що мама забере його до м. Борислава, куди він їхати не хоче, говорить, що мама не купляє йому машинки, які він хоче. Між мамою та бабусею дитини склалися неприязні стосунки. З аудіозапису вбачається, що батько вмовляє дитину побути з мамою, він побуде поруч, але дитина говорить, що мати його забере, тому хоче провести час разом з обома батьками. З відео камери спостереження ТРЦ «Терикон» за 09 березня 2024 року вбачається, що батьки, разом із дитиною під`їхали до ТРЦ «Терикон», мати дитини намагається взяти його за руку, він тікає, ховається, батьки сперечаються, емоційно спілкуються, батько йде до машини, мати намагається його втримати, б`є руками по спині, той її відштовхує, батьки сваряться, дитина тікає, ховається за машину, батько бере сина на руки, йде до машини, мати за ними, дитина виривається від матері сідає на переднє сидіння машини, двері відкриті, мати стоїть біля дверей машини, нахиляється до дитини, спілкується, батько сідає за руль машини, різко від`їжджає, мати відскочила, машина поїхала, до матері підходить жінка, мати телефонує по телефону.

З приводу подій, що відбувалися 09 березня 2024 року біля ТРЦ «Терикон» між батьками дитини, у її присутності, 09 березня 2024 року позивач звернулася до ВП № 3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою, в якій просила вжити заходи до ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що 09 березня 2024 року він намагався навмисно наїхати на неї автомобілем у присутності їх дитини, що підтверджується копією її заяви та пояснень.

Суди встановили, що ОСОБА_1 постановою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2023 року у справі № 186/1708/23 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/115147406) визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 КупАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження, через те, що останній не в повній мірі виконує свої батьківські обов`язки відносно сина - ОСОБА_4 , 2016 року народження, а саме: відповідно до повідомлення №487 від 19 жовтня 2023 року та листа Бориславського закладу загально-середньої освіти І-ІІІ ступенів №7 Бориславської міської ради Дрогобицького району Львівської області, про те, що учень 2-А класу ОСОБА_4 , станом на 09 жовтня 2023 року жодною формою навчального процесу не охоплений.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради щодо доцільності проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_3 , №2857/0/2-23 від 21 листопада 2023 року, враховуючи інтереси дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом з матір`ю - ОСОБА_3 .

Суди встановили, що висновком виконавчого комітету Бориславської міської ради, як органу опіки та піклування, стосовно позовних вимог ОСОБА_3 про відібрання дитини та визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, затвердженим рішенням виконавчого комітету № 307 від 01 грудня 2023 року, підтверджується, що враховуючи ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, її стан здоров`я, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дітей орган опіки та піклування вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 .

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України).

Учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21)).

Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін (абзац 1 частини другої статті 18 СК України).

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року).

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (частина друга статті 162 СК України). Тобто, в частині другій статті 162 СК України вказані ті юридичні факти, які є підставами для відмови органом опіки та піклування або судом у переданні дитини для проживання (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 травня 2023 року в справі № 161/12242/17 (провадження № 61-4622св23)).

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зазначено, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що:

«тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 487/2001/19-ц (провадження № 61-12667св20) зазначено, що:

«закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що:

«питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що:

«під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 183/1464/22 (провадження № 61-7478сво23) вказано, що:

«згідно з частиною першою статті 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Ця норма права встановлює правові наслідки протиправної зміни місця проживання малолітньої дитини одним із батьків (з яким вона не проживає) або третьою особою. Положення цієї статті покликані захистити права того з батьків, з ким в силу закону чи на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання (див. висновки у постановах Верховного Суду від 27 липня 2022 року у справі № 475/431/21 та від 21 червня 2023 року у справі № 336/2426/20).

Відібрання дитини у контексті статті 162 СК України - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати, однак з урахуванням права кожного з батьків та добросовісної поведінки батьків задля дотримання прав дитини та кожного з них.

Зміст статті 162 СК України свідчить про те, що сфера її застосування обмежується лише протиправною поведінкою щодо зміни місця проживання малолітньої дитини. Отже в статті 162 СК України відбувається внормування тієї ситуації застосовується, коли після ухвалення судом рішення про визначення місця проживання дитини таке місце проживання було самочинно змінене другим із батьків.

Судове рішення про визначення місця проживання дитини по своїй суті є рішенням про визнання, а за своїм змістом є рішенням немайнового характеру. Зважаючи на відсутність у судовому рішенні про визначення місця проживання дитини обов`язку вчинення дій боржником (тим з батьків, з яким фактично проживає дитина), таке рішення не підлягає примусовому виконанню. Чинне законодавство не передбачає, що невиконання одним з батьків судового рішення щодо визначення місця проживання дитини з іншим з батьків, є умовою/підставою застосування статті 162 СК України. Основною умовою застосування статті 162 СК України є факт «самочинної зміни місця проживання дитини».

Якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону) (частина перша статті 10 СК України).

Законодавець визначив порядок усунення прогалин в сімейному праві. Сімейні відносини є різноманітними, а соціальне життя - рухливе. У зв`язку з цим може виникнути необхідність визначення певного правила, яке не закріплено в законі безпосередньо. Умовами застосування аналогії закону є те, що: відносини, до яких застосовується аналогія, охоплюються предметом сімейно-правового регулювання (статті 1, 2 СК України); наявність прогалини в їх регулюванні (прогалини в праві); відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників сімейних відносин (норми законодавства або договору); існує норма, що регулює подібні за змістом відносини; застосування аналогії закону не повинно суперечити суті цих відносин (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 31 липня 2023 року в справі № 461/3122/19 (провадження № 61-10148сво22)).

Касаційний суд констатує, що в СК України є прогалина та відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників сімейних відносин для випадку, коли один із батьків змінив місце проживання дитини до ухвалення рішення про визначення місця проживання і після ухвалення судового рішення місце проживання її не змінював. Подібною нормою є стаття 162 СК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону. Очевидно, що позбавлення матері (батька) права ініціювати позов про відібрання дитини, у разі коли один з батьків змінив місце проживання до ухвалення рішення про визначення місця проживання і після ухвалення судового рішення місце проживання сина не змінював, суперечить принципу розумності та справедливості.

Тому Об`єднана палата вважає, що мати (батько) має право на пред`явлення позову про відібрання дитини, у разі коли один з батьків змінив без згоди іншого з батьків місце проживання до ухвалення рішення про визначення місця проживання і після ухвалення судового рішення місце проживання сина не змінював, згідно з статтею 162 СК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону.

За таких обставин Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду відступає від висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 682/2778/17 (провадження № 61-37919св18)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суди встановили, що:

висновком виконавчого комітету Бориславської міської ради, як органу опіки та піклування, затвердженим рішенням виконавчого комітету № 217 від 03 листопада 2022 року, за зверненням ОСОБА_3 щодо визначення місця проживання дитини з нею, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_3 , за місцем її проживання;

сторонами не заперечується, що 15 червня 2023 року відповідач без згоди позивача, вивіз малолітнього сина до місця свого проживання - в м. Першотравенськ, Синельниківського району, Дніпропетровської області, аргументуючи це бажанням дитини. З того часу по теперішній час, дитина проживає разом з батьком та бабусею. Тобто, всупереч рішенню про встановлення місця проживання дитини з матір`ю, відповідач самочинно, без згоди матері, змінив місце проживання дитини;

батько дитини притягувався до адміністративної відповідальності, в тому числі, за неналежне виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього сина ОСОБА_6 , через те, що дитина не відвідує заклад освіти;

матеріали справи не містять доказів того, що повернення дитини за місцем проживання матері створює загрозу життю та здоров`ю дитини або негативно впливатиме на її розвиток;

орган опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області та виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області прийшли до висновку, про доцільне визначити місце проживання ОСОБА_4 , 2016 року народження, разом з матір`ю - ОСОБА_3 ;

ОСОБА_1 утримує дитину у себе не на підставі закону або рішення суду.

За таких обставин, у контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, встановивши, що для якнайкращого забезпечення інтересів дитини саме повернення дитини у звичне для неї оточення та визначення місця проживання дитини із матір`ю відповідатиме її інтересам, врахувавши висновок органу опіки та піклування, суди зробили обґрунтований висновок про задоволення позову.

Посилання у касаційній скарзі на висновки, зроблені у постановах Верховного Суду: від 25 січня 2021 року у справі № 758/10761/13-ц; від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18; від 14 вересня 2021 року у справі № 910/14452/20; від 18 грудня 2023 року у справі № 523/21283/21; від 01 липня 2020 року у справі № 138/96/17 необґрунтовані, оскільки ці висновки зроблені за інших фактичних обставин. Посилання у касаційній скарзі на висновки, зроблені у постановах Верховного Суду: від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15-ц, від 06 грудня 2021 року у справі № 493/1516/20-ц необґрунтовані, оскільки не свідчить про те, що апеляційний суд застосував норму права без урахування указаних висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої постанови апеляційного суду свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах) (пункт 5 частини другої статті 394 ЦПК України).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 , які підписано представником ОСОБА_2 , на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 березня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: виконавчий комітет Бориславської міської ради Львівської області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, про відібрання дитини та визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков