УХВАЛА

03 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 461/3526/22

провадження № 61-8540ск24

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Пророка В. В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Пророка Віктора Васильовича в справі за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерства юстиції України, Вищої ради правосуддя, держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Національного банку України, треті особи: Національне антикорупційне бюро України, Офіс Генерального прокурора, Головне управління Національної поліції у Львівській області, Державне бюро розслідувань, Господарський суд Львівської області, Пустомитівський районний суд Львівської області, Головне управління Державної податкової служби України у Львівській області, Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», Громадська організація «Асоціація суддів господарських судів України», про відшкодування моральної шкодиза касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Блонського Михайла Андрійовича на рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 травня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просиввідшкодувати з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку моральну шкоду, заподіяну незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів державної влади, в розмірі 1 462 745 000,00 грн.

10 жовтня 2023 року рішенням Галицького районного суду м.Львова в задоволенні позову відмовлено.

14 травня 2024 року постановою Львівського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 жовтня 2023 року залишено без змін.

12 червня 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 травня 2024 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 13 червня 2024 року справу призначено судді-доповідачеві Ситнік О. М., судді які входять до складу колегії: Петров Є. В., Пророк В. В.

02 липня 2024 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Пророка В. В. відкрито касаційне провадження у вказаній справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Блонського М. А. та витребувано матеріали справи.

29 серпня 2024 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Пророка В. В. від участі в розгляді справи № 461/3526/22.

Заява мотивована тим, що суддя Пророк В. В. на етапі відкриття касаційного провадження в справі в своїй окремій думці надав оцінку змісту касаційної скарги на предмет її безпідставності та необґрунтованості, зробив висновок про те, що суди першої та апеляційної інстанцій в цій справі правильно та обґрунтовано виснували щодо відмови в задоволенні його позову, а касаційна скарга, подана його представником - адвокатом Блонським М. А., є необґрунтованою, тобто, на думку заявника, суддя Пророк В. В. фактично висловив свою позицію щодо результату розгляду касаційної скарги на етапі відкриття касаційного провадження, що, враховуючи положення Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), можливе лише за результатами перегляду справи в касаційному порядку по суті та прийняття відповідної постанови.

Заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до частини четвертої статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Білуха проти України», № 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року).

Верховний Суд, оцінюючи наявність обґрунтованих підстав для відводу щодо суб`єктивного критерію, дійшов переконання про відсутність підстави стверджувати, що суддя Пророк В. В. виявляє особисту упередженість. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.

За об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Із заяви ОСОБА_1 про відвід судді Пророка В. В. вбачається, що в ній викладено незгоду зі змістом окремої думки судді Верховного Суду Пророка В. В. від 02 липня 2024 року, що не свідчить про існування об`єктивно обґрунтованих обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді Пророка В. В.

Отже, передбачені законом підстави для відводу судді відсутні, а тому заява про відвід не підлягає задоволенню.

У такому висновку Верховний Суд керується тим, що необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є порушенням права на справедливий суд, так само як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді. Проте у цій справі всі доводи заявника носять характер непідтверджених припущень, які не знайшли свого об`єктивного обґрунтування, що могли б бути добросовісно сприйняті та оцінені судом.

Таким чином, незгода сторони із судовим рішенням, що прийняте в межах його повноважень, не може слугувати підставою для його відводу.

Статтею 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» встановлено, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Учасники справи не можуть використовувати інститут відводу судді з метою схиляння суду до ухвалення бажаного для них процесуального рішення.

Згідно з частинами другою та третьою статті 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Ураховуючи, що заявлений ОСОБА_1 відвід судді Верховного Суду Пророка В. В. є необґрунтованим, тому питання про відвід судді відповідно до частини третьої статті 40 ЦПК України підлягає передачі на розгляд іншому судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Керуючись статтями 33, 36, 40, 260 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Пророка Віктора Васильовича в справі за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерства юстиції України, Вищої ради правосуддя, держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Національного банку України, треті особи: Національне антикорупційне бюро України, Офіс Генерального прокурора, Головне управління Національної поліції у Львівській області, Державне бюро розслідувань, Господарський суд Львівської області, Пустомитівський районний суд Львівської області, Головне управління Державної податкової служби України у Львівській області, Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», Громадська організація «Асоціація суддів господарських судів України», про відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Блонського Михайла Андрійовича на рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 травня 2024 року визнати необґрунтованою.

Заяву про відвід судді Верховного Суду Пророка Віктора Васильовича передати для вирішення зазначеного питання, у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

Є. В. Петров

В. В. Пророк

Ухвала відповідно до частини третьої статті 415 ЦПК України оформлена суддею Петровим Є. В.