Справа № 459/2202/22 Головуючий у 1 інстанції: Дем`яновська Ю.Д.
Провадження № 22-ц/811/1349/23 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача:Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області в складі судді Дем`яновської Ю.Д. від 19 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за житлово-комунальні послуги на утримання спільного майна, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 19 квітня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 2096 (дві тисячі дев`яносто шість) гривень 07 копійок компенсації сплачених ним коштів за житлово-комунальні послуги.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок понесених судових витрат.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19 квітня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 7660 грн. 46коп., понесених витрат на утримання квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Вважає, що суд припустився до неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Звертає увагу на те, що чинне законодавство визначає обов`язок для співвласника, незалежно від фактичного проживання, сплачувати комунальні послуги на утримання житла, у зв`язку з цим, інші співвласники, які належним чином сплачують комунальні послуги як за себе, так і за іншого співвласника, вправі вимагати через суд стягнення в порядку регресу частину понесених витрат з недобросовісного співвласника. Зазначає, що відповідачка, будучи співвласником квартири, не бере участі в утримані квартири, зокрема щодо оплати комунальних послуг у вигляді централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання, централізованого опалення, а також вивезення побутових відходів, електропостачання тощо. При цьому, співвласниця, маючи зареєстроване місце проживання в квартирі АДРЕСА_2 , фактично проживає у квартирі АДРЕСА_1 . Наголошує, що позивач самостійно сплачує всі послуги по утриманню квартири, відповідачка не бажає сплачувати послуги по утриманню квартири, хоча у ній сама проживає. Позивач самостійно на протязі року сплатив - 15320,92 грн. за утримання будинку, водопостачання та водовідвід, за спожиту електроенергію, що підтверджується квитанціями, які долучені до матеріалів цивільної справи, тому 1/2 частка сплачених послуг відповідачки становить 7660 грн. 46коп.

Відповідно до ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позов, заяви про збільшення позовних вимог, відзиву на заяву про збільшення позовних вимог, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 319, 322, 526, 541, 544 ЦК України, 5, 7, 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», 10, 65, 151, ЖК України, 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», 2, 12,13, 81, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України тазадовольняючи позов частково виходив з того, що сторони по справі є колишнім подружжям. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 14.09.2020 року, залишеним без змін постановою Львівською апеляційного суду від 08.11.2021 року, поділено спільне майно подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартиру по АДРЕСА_3 ; визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 ідеальної частки квартири по АДРЕСА_3 , залишивши дану квартиру у їх спільній частковій власності. Відтак сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_3 . Як вбачається з рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19.01.2021 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з жовтня 2019 року фактично припинили спільне проживання, внаслідок чого існував спір щодо порядку користування квартирою АДРЕСА_3 , який вирішений судом. Згідно копії довідки відділу реєстрації Червоноградської міської ради Червоноградського району Львівської області №4447 від 08.12.2022 року ОСОБА_3 у період з 05.10.2018 року по 26.09.2022 року була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_4 . У квартирі АДРЕСА_3 відповідач ОСОБА_3 значиться зареєстрованою лише з 26.09.2022 року, що підтверджується копією довідки відділу реєстрації Червоноградської міської ради Червоноградського району Львівської області №4446 від 08.12.2022 року (а.с.97). Як зазначає позивач та не заперечується стороною відповідача з січня 2021 року відповідач не несе витрати на житлово-комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_3 . Встановлено, що між позивачем та відповідачем будь-яких договорів щодо користування квартирою, зокрема, з приводу оплати комунальних послуг, не укладалось та домовленості не досягнуто. Даних про фактичне виконання рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19.01.2021 року, яким встановлено порядок користування квартирою, матеріали справи не містять. Отже, відповідач, як власник квартири АДРЕСА_3 , зобов`язана брати участь у витратах щодо утримання майна (житлових послуг). Сторонами не заперечується, що у спірний період з січня 2021 року по жовтень 2022 року у квартирі АДРЕСА_3 фактично проживали позивач - ОСОБА_2 та повнолітня донька сторін по справі - ОСОБА_4 . Факт не проживання відповідача за цією адресою також підтверджується рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 19.01.2021 року, з якого вбачається, що з жовтня 2019 року відповідачка залишилась проживати у гуртожитку в АДРЕСА_2 , а відповідач ОСОБА_2 перейшов проживати у квартиру АДРЕСА_3 . Суд прийшов до висновку, що позивач є співвласником квартири. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 14.09.2020 року, залишеним без змін постановою Львівською апеляційного суду від 08.11.2021 року, за ОСОБА_3 визнано право власності на 1/2 ідеальну частку квартири по АДРЕСА_1 , тому, суд вважає, що вона зобов`язана оплачувати житлові послуги, пов`язані з утриманням такого майна. Таким чином, суд частково погоджується з наведеним позивачем розрахунком в частині стягнення з відповідача сплачених комунальних платежів за період з листопада 2021 року по жовтень 2022 року, оскільки у цей час відповідач, як співвласник, з огляду на положення статті 541 ЦК України, несе солідарно витрати понесені позивачем на утримання будинку та прибудинкової території. Поряд з цим, сторонами не заперечується, а відтак в силу ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню, те, що у спірний період з січня 2021 року по жовтень 2022 року у квартирі АДРЕСА_3 фактично проживали позивач - ОСОБА_2 та повнолітня донька сторін по справі - ОСОБА_4 . Факт не проживання відповідача за цією адресою також підтверджується рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 19.01.2021 року, з якого вбачається, що з жовтня 2019 року відповідачка залишилась проживати у гуртожитку в АДРЕСА_2 , а відповідач ОСОБА_2 перейшов проживати у квартиру АДРЕСА_3 . Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, за користування послугами електропостачання, газопостачання, водопостачання та водовідведення нараховується плата на підставі показань засобів обліку споживання комунальних послуг. Оскільки зазначені нарахування здійснені виключно лише за використані комунальні послуги, а відповідач, хоча і у спірний період, зокрема, з 26 вересеня 2022 року по 31 жовтня 2022 року, була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_3 , однак у такій фактично не мешкала, не користувалася комунальними послугами, відтак не могла використати ті послуги частину вартості яких (електропостачання, газопостачання, водопостачання та водовідведення), позивач просить з неї стягнути, а тому суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача цих витрат.

Колегія суддів вважає, що такі висновки відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону та підстав для скасування оскаржуваного рішення суду немає.

24.08.2022 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів за житлово-комунальні послуги на утримання спільного майна та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 13.12.2022 року, просив:

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 7660,46 грн., сплачених за житлово-комунальні послуги та понесені на утримання квартири АДРЕСА_3 .

В обґрунтування позову зазначав, що ОСОБА_3 , будучи співвласником квартири АДРЕСА_3 , не бере участі в утриманні такої. Вказує, що відповідач, фактично проживаючи за цією адресою, не сплачує рахунки за житлово-комунальні послуги, а саме за централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, доставку та споживання газу, централізоване опалення, вивезення побутових відходів, електропостачання, Інтернет. За період з січня 2021 року по жовтень 2022 року він самостійно здійснював оплату усіх рахунків за житлово-комунальні, половину з яких, вважає, повинен компенсувати відповідач.

Враховуючи наведене, просив позов задовольнити.

Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції чинній на час виникнення спірних відносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18) та узгоджується із правовим висновком, який викладено Верховним Судом у постанові від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц (провадження № 61-7289св20).

Як вбачається з матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не спростовано та не оспорено, - сторони по справі є колишнім подружжям.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 14.09.2020 року, залишеним без змін постановою Львівською апеляційного суду від 08.11.2021 року, поділено спільне майно подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартиру на АДРЕСА_3 ; визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 ідеальної частки квартири на АДРЕСА_3 , залишивши дану квартиру у їх спільній частковій власності (а.с.12-22).Відтак сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_3 .

Як вбачається з рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19.01.2021 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з жовтня 2019 року фактично припинили спільне проживання, внаслідок чого існував спір щодо порядку користування квартирою АДРЕСА_3 , який вирішений судом. (а.с.8-11).

Згідно копії довідки відділу реєстрації Червоноградської міської ради Червоноградського району Львівської області №4447 від 08.12.2022 року ОСОБА_3 у період з 05.10.2018 року по 26.09.2022 року була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_4 (а.с.96).

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, у квартирі АДРЕСА_3 відповідачка ОСОБА_3 значиться зареєстрованою лише з 26.09.2022 року, що підтверджується копією довідки відділу реєстрації Червоноградської міської ради Червоноградського району Львівської області №4446 від 08.12.2022 року (а.с.97).

Також, як вбачається із пояснень позивача та вказане не заперечується стороною відповідачки з січня 2021 року відповідачка не несе витрат на житлово-комунальні послуги щодо квартири АДРЕСА_3 .

Судом першої інстанції правильно встановлено, що між позивачем та відповідачкою будь-яких договорів щодо користування квартирою, зокрема, з приводу оплати комунальних послуг, не укладалось та домовленості не досягнуто. Даних про фактичне виконання рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19.01.2021 року, яким встановлено порядок користування квартирою, матеріали справи не містять.

Сторонами не заперечується, того що у спірний період з січня 2021 року по жовтень 2022 року у квартирі АДРЕСА_3 фактично проживали позивач ОСОБА_2 та повнолітня донька сторін по справі ОСОБА_4 .

Судом першої інстанції правильно встановлено, що факт не проживання відповідача за цією адресою, також, підтверджується рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 19.01.2021 року, з якого вбачається, що з жовтня 2019 року відповідачка залишилась проживати у гуртожитку в АДРЕСА_2 , а позивач ОСОБА_2 перейшов проживати у квартиру АДРЕСА_3 .

Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, за користування послугами електропостачання, газопостачання, водопостачання та водовідведення нараховується плата на підставі показань засобів обліку споживання комунальних послуг.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що оскільки зазначені нарахування здійснені виключно лише за використані комунальні послуги, а відповідачка, хоча і у спірний період, зокрема, з 26 вересня 2022 року по 31 жовтня 2022 року, була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_3 , однак у такій фактично не мешкала, не користувалася комунальними послугами, відтак не могла використати ті послуги частину вартості яких (електропостачання, газопостачання, водопостачання та водовідведення), позивач просить з неї стягнути, а тому суд дійшов до правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача цих витрат.

Також, судом правильно встановлено, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 14.09.2020 року, залишеним без змін постановою Львівською апеляційного суду від 08.11.2021 року, за ОСОБА_3 визнано право власності на 1/2 ідеальну частку квартири на АДРЕСА_1 , тому, суд правильно вважав, що вона зобов`язана оплачувати житлові послуги, пов`язані з утриманням такого майна.

Крім цього, судом правильно встановлено, що оскільки відповідачка, будучи співвласником майна, зобов`язана його утримувати, відтак з відповідачки на користь позивача слід стягнути 50% суми сплачених грошових коштів за послуги утримання будинку та прибудинкової території, централізованого опалення у період з листопада 2021 року по жовтень 2022 року у розмірі 2082, 07 грн.

Окрім наведеного, суд першої інстанції правильно вважав обґрунтованими доводи сторони позивача стосовно поділу порівну понесених позивачем витрат на вивіз сміття в розмірі 28,18 грн. згідно квитанції від 15.11.2022 року, так як такі нараховуються безпосередньо на кількість зареєстрованих осіб, а згідно довідки відділу реєстрації Червоноградської міської ради Червоноградського району Львівської області ОСОБА_3 була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_3 у жовтні 2022 року.

Також, суд першої інстанції правильно вважав необґрунтованими доводи сторони позивача стосовно стягнення з відповідача оплати за послуги Інтернету, оскільки такі надаються на підставі договору, а у матеріалах справи відсутні відомості щодо укладення такого правочину саме ОСОБА_3 , на підставі якого у неї б виникло зобов`язання оплати за такі послуги.

Враховуючи вказане, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними та такими, що спростовуються наведеним, а саму скаргу слід відхилити. Рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 25 січня 2024 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра