Справа № 342/1174/23
Провадження № 2/342/65/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.

секретаря судового засідання Матієк І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_1 , звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 , жительки АДРЕСА_2 , в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер тато позивача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При житті, 22 лютого 2019 року, ОСОБА_3 зробив письмове розпорядження на випадок смерті, яким все своє майно заповів ОСОБА_1 . Даний заповіт посвідчено секретарем Виноградської сільської ради, зареєстровано в реєстрі за №7, ніким не скасований та не оскаржуваний на даний час. Після смерті батька, відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема - житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами по АДРЕСА_2 реалізувати своє право на спадщину за вищевказаним заповітом, позивач вчасно звернувся до нотаріуса із відповідною заявою та документами, на підставі яких державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_3 . Дослідивши матеріали даної спадкової справи, нотаріусом встановлено, що померлий ОСОБА_3 фактично вступив в управління спадковим майном після смерті своєї мами - ОСОБА_4 , однак не оформив своїх спадкових прав. Крім того, спадкове будинковолодіння зареєстровано, як колгоспний двір, і нотаріус не має можливості визначити розмір частки спадкодавця. Саме тому, 22 вересня 2023 року нотаріус прийняла рішення про відмову у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Фактично, згідно архівних даних станом на 31.12.2012 в Коломийському МБТІ право власності на будинковолодіння АДРЕСА_2 зареєстровано в реєстровій книзі №1 під реєстровим №27 за: ОСОБА_4 - головою колгоспного двору на 1/2 частку будинковолодіння на підставі свідоцтва про право власності , що видане Городенківським РВК 17.02.1989 р.; ОСОБА_3 - головою колгоспного двору на 1/2 частку будинковолодіння на підставі свідоцтва про право власності, що видане Городенківським РВК 17.02.1989 р. ОСОБА_4 (бабуся позивача по татовій лінії споріднення) померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (актовий запис № 5). На час її смерті діяли норми Цивільного кодексу України 1963 р., статтями 524, 534 якого встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв (ст.548 ЦК УРСР). ОСОБА_3 , будучи єдиним сином, який завжди проживав з своєю матір`ю, фактично вступив в управління спадковим майном після смерті ОСОБА_4 . Однак, власність на спадкове майно належним чином не оформив та відповідний правовстановлюючий документ не отримав. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Станом на 15 квітня 1991 року в спадковому господарстві проживали та були зареєстрованими: ОСОБА_3 , 1944 р. н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_2 , 1949 р.н.відповідачка, ОСОБА_1 , 1984 р.н., позивач. Спору щодо спадкового майна нема.

02 жовтня 2023 року відкрито провадження у даній цивільній справі та витребувано витребувано від державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області належним чином засвідчені копії спадкових справ, заведених після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Руднівка Городенківського району Івано-Франківської області, ОСОБА_3 , 1944 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Хвалибога Коломийського району Івано-Франківської області. У разі відсутності спадкових справ, надати відомості про їх відсутність.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 13.11.2023 на розгляд судді Федів Л.М. передано матеріали справи за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , що подані до суду у строк, передбаченийч.1 ст.193 ЦПК України.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із позовною заявою стала відмова нотаріуса у вчиненні нотарільної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 через реєстрацію спадкового господарства, як колгоспний двір. Аналізуючи документи, подані позивачем за первісним позовом, станом на 15 квітня 1991 року (на час припинення існування колгоспного двору) в спадковому господарстві проживали та були зареєстрованими три особи: ОСОБА_3 , 1944 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 - спадкодавець; ОСОБА_2 , 1949 року народження - позивачка за зустрічним позовом (відповідачка первісного позову), ОСОБА_1 , 1984 року народження, відповідач за зустрічним позовом (позивач первісного позову). ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час припинення дії колгоспного двору не втратила належну їй частку, яка становить 1/4. ОСОБА_3 , будучи єдиним сином, який завжди проживав з матір`ю , фактично вступив в управліня спадковим майном відповідно до норм Цивільного Кодексу України 1963 року. Виходить, що на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлому належало 1/2 ( 1/4+1/4) частка будинковолодіння АДРЕСА_2 . А тому, ОСОБА_1 може претендувати на 1/4 частку вищевказаного господарства, як член колгоспного двору та на 1/2 частину спадкового господарства - в порядку спадкування за заповітом. Всього: 3/4 частини. При цьому, ОСОБА_2 як члену колгоспного двору, теж належить 1/4 частка будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 14 листопада 2023 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами (справа №342/1402/23) прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом (справа № 342/1174/23), присвоєно об`єднаній справі № 342/1174/23.

20 грудня 2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Учасники справи в судове засідання 25 січня 2024 року не з`явилися.

Представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 - адвокат Бундзяк У.М. до суду подала заяви, в яких: 1) уточнила анкетні дані відповідача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зареєстрована по АДРЕСА_2 ; 2) просила судовий розгляд справи проводити без неї та позивача; позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує в повному обсязі.

Відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 до суду подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити без неї. Вимоги зустрічної позовної заяви підтримує в повному обсязі.

Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно статті 328 ЦК України - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Як слідує із копії Свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 17 лютого 1989 року, виданого виконавчим комітетом Городенківської районної Ради народних депутатів Івано-Франківської області на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 33 від 13 лютого 1989 року, в половині домоволодіння, що складається із житлового будинку та господарських будівель та споруд, що розташовані в АДРЕСА_3 , дійсно належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_4 . Дане домоволодіння в половині зареєстроване в Коломийському бюро технічної інвентаризації на праві власності за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_4 та записане в реєстрову книгу за реєстровим №27 від 17.02.1989.

Копія виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» № 11025 від 24.08.2023, видана згідно архівних даних Коломийського МБТІ станом на 31.12.2012, свідчить, що в реєстровій книзі № 1 під реєстровим № 27 за ОСОБА_4 (гол.колг.двору) зареєстровано право приватної власності на частку нерухомого майна по АДРЕСА_2 згідно Свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 17.02.1989 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 33 від 13.02.1989 р. Крім того, на 1/2 частку нерухомого майна по АДРЕСА_2 право приватної власності зареєстровано за ОСОБА_3 (гол.колг.двору) згідно Свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 17.02.1989 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 33 від 13.02.1989 р.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 353807367 від 09.11.2023 слідує, що відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на житловий будинок АДРЕСА_2 , відсутні.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Біля житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_2 є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, площею 0,1690 га, що доводиться довідкою № 2-278 від 25.09.2023, виданою Виноградським старостинським округом Городенківської міської ради.

З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 встановлено, що житловий будинок споруджено в 1938 р., господарські будівлі та споруди - в 1980 та 1988 роках.

Згідно Звіту про оцінку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, складеного ЕТВО «Придністров`я» на підставі договору № 250 від 24.09.2023, ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 станом на 25.09.2023 становить - 126360 грн.

Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до статті 120 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року № 1540-VI (далі - ЦК УРСР) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору у складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини.

Згідно з частиною другою статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

15 квітня 1991 року набув чинності Закон України від 07 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність», яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном.

Положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, були співвласниками у рівних частках у праві спільної власності на майно колгоспного двору.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Цими Вказівками передбачено, що визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі, відомостей щодо членів та майна колгоспного двору було покладено на сільські ради. Суспільна група господарства визначалась сільською радою залежно від роду занять голови господарства (сім`ї).

Колгоспні двори, виникнення та існування яких пов`язувалося зі спільним вкладом у створення даного майна членами колгоспного двору, належали до спільної сумісної власності членів колгоспного двору.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Як слідує з довідки № 2-357 від 06.12.2023, виданої Виноградським старостинським округом Городенківської міської ради, ОСОБА_4 , яка померла у 1989 році, згідно по господарських книг Виноградської сільської ради проживала в АДРЕСА_4 та мала окремий особистий рахунок.

Згідно ксерокопії господарської книги на 1983-1985 роки (особовий рахунок № НОМЕР_1 ), на 1986-1990 роки (особовий рахунок № НОМЕР_2 ) в домогосподарстві, суспільна група якого - «кол.» була зареєстрована ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , голова сім`ї.

Згідно ксерокопії господарської книги на 1986-1990 роки (особовий рахунок № НОМЕР_3 ) в домогосподарстві, суспільна група якого - «кол.» були зареєстровані: ОСОБА_3 , голова сім`ї, ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце роботи - колгосп «Дружба», посада - механік, ОСОБА_2 , дружина, ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце роботи - колгосп «Дружба», посада - колгоспниця, ОСОБА_5 , дочка, ІНФОРМАЦІЯ_8 , вибула 15.06.1989, ОСОБА_1 , син, ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_6 , дочка, ІНФОРМАЦІЯ_10 , вибула 02.11.1989 в м. Коломия.

Згідно ксерокопії господарської книги на 1991-1995 роки (особовий рахунок № НОМЕР_4 ) в домогосподарстві, суспільна група якого - «кол.» були зареєстровані: ОСОБА_3 , голова сім`ї, ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце роботи - колгосп «Дружба», посада - механік, ОСОБА_2 , дружина, ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце роботи - колгосп «Дружба», посада - колгоспниця, ОСОБА_1 , син, ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Станом на 15.04.1991 в житловому будинку, який розташований по АДРЕСА_2 , були зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , що доводиться довідкою № 2-184 від 03.07.2023, виданою Виноградським старостинським округом Городенківської міської ради.

Згідно статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Як слідує з довідки № 2-185, виданої ОСОБА_1 03.07.2023 Виноградським старостинським округом Городенківської міської ради, житловий будинок, який він успадковує, після смерті батька ОСОБА_3 , присвоєний адресний номер № НОМЕР_5 . Житловий будинок знаходиться по АДРЕСА_1 .

Довідкою № 2-321, виданою ОСОБА_1 30.10.2023 Виноградським старостинським округом Городенківської міської ради, доводиться, що адресний номер 34 житлового будинку по АДРЕСА_2 , змінено на АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що:

-частка житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_2 на праві спільної часткової власності належалаколишньому члену колгоспного дворуОСОБА_4 ;

-частка житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_2 на праві спільної часткової власності належалаколишнім членам колгоспного двору- ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , в рівних частках по 1/6 кожному від цілого житлового будинку.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 68 року в с.Руднівка Городенківського району Івано-Франківської області, відповідний запис № 5 від 06 лютого 1989 року, що стверджено копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданим 06 лютого 1989 року Виноградською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Оскільки ОСОБА_4 померла до 1 січня 2004 року, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно ст. 560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

На день смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , вона проживала та була зареєстрована в житловому будинку по АДРЕСА_2 ; разом з нею проживали та були зареєстровані такі особи: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , що доводиться довідкою № 2-277 від 25.09.2023, виданою Виноградським старостинським округом Городенківської міської ради.

Про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином ОСОБА_7 та ОСОБА_4 доводиться копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_7 від 27.08.1952.

Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги за законом спадкодавця ОСОБА_4 , який прийняв спадщину після її смерті, вступив в управління та володіння спадковим майном є її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Повідомленням Городенківської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 1384/01-16 від 04.10.2023 та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 74208976 від 04.10.2023, стверджується, що спадкова справа після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , не заведена.

До складу спадщини ОСОБА_4 входить частка житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_2 , що належала спадкодавцю як колишньому члену колгоспного двору, яку спадкоємець першої черги за законом - її син ОСОБА_3 успадкував після її смерті, однак не оформлено документи про спадкування.

Згідно ст. 1233 ЦК України - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ч. 2 ст. 1236 ЦК України).

За життя, 22.02.2019 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жит. с. Хвалибога Городенківського району Івано-Франківської області склав заповіт, що зареєстровано в реєстрі за № 7, за яким все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати і на що він за законом матиме право заповів ОСОБА_1 . Даний заповіт є чинний, зареєстрований у Спадковому реєстрі за № 63866074, що доводиться копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №66839850 від 13.10.2021.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 76 років в с.Хвалибога Коломийського району Івано-Франківської області, про що 20 вересня 2021 року складено відповідний актовий запис за № 657, що доводиться копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_8 , виданого 20 вересня 2021 року Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Внаслідок його смерті відкрилася спадщина.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядуваннязаяви про прийняття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України.

Про те, що позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_2 доводиться копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_9 від 26.05.1984.

ОСОБА_3 , 1944 року народження та ОСОБА_8 , 1949 року народження були подружжям, одружилися 18.02.1967, про що в Книзі записів актів громадянського стану про одруження 18.02.1967 зроблено відповідний запис за № 3, що стверджується копією свідоцтва про одруження серія НОМЕР_10 від 18.02.1967.

Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом ОСОБА_3 є його син - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (позивач (відповідач за зустрічним позовом).

На день смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_13 , він проживав та був зареєстрований в житловому будинку по АДРЕСА_2 ; разом з ним проживали та були зареєстровані такі особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , що доводиться довідкою № 2-276 від 25.09.2023, виданою Виноградським старостинським округом Городенківської міської ради.

ОСОБА_2 на час смерті чоловіка ОСОБА_3 , тобто на час відкриття спадщини, виповнилося 72 років і відповідно до статті 75 СК України, статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вона вважається непрацездатною особою та має згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК право на обов`язкову частку у спадщині спадкодавця.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Городенківська державна нотаріальна контора Івано-Франківської області, на виконання ухвали суду, надала суду належним чином засвідчену копію спадкової справи № 388/2021 (номер у Спадковому реєстрі 68466864), заведену після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_14 , на підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини за заповітом, від 13.10.2021. Дружина спадкодавця - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , подала нотаріусу заяву про відмову від одержання обов`язкової частки у спадщині після смерті чоловіка ОСОБА_3 та про відмову від видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя.

ОСОБА_1 державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Капріян С.В. 30.05.2023 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, площею 2,2226 га, кадастровий номер :09:001:0017, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населеного пункту с.Виноград Коломийського (Городенківського) району, що зареєстрована за померлим на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 113.

До складу спадщини ОСОБА_3 входить також 4/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_2 : 1/6 частка даного житлового господарства належала спадкодавцю як колишньому члену колгоспного двору, 3/6 (1/2) частка успадкована ним після смерті матеріОСОБА_4 , однак не оформлено документи про спадкування.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

При зверненні ОСОБА_1 до Городенківської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та після ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем якої був її син ОСОБА_3 , який прийняв спадщину, однак не оформив своїх спадкових прав, державний нотаріус відмовила у зв`язку з тим, що у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи, які посвідчують право власності померлого ОСОБА_3 на частку належного житлового будинку, що успадковується та вищезгадане господарство відносилось до колгоспного двору, а отже кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року належить відповідна частка житлового будинку, що доводиться копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.09.2023 за № 1315/02-31.

Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку.

Для набуття права власності в установленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.

З матеріалів справи вбачається, що спадковий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по АДРЕСА_2 належав до колгоспного двору, головою частки (особистий рахунок 476 за 1983-1985 р.р., особистий рахунок 464 за 1986-1990 р.р.) даного житлового будинку була ОСОБА_4 , головою частки (особистий рахунок 465 за 1986-1990 р.р., особистий рахунок 452 за 1991-1995 р.р.) даного житлового будинку був ОСОБА_3 ; станом на 15.04.1991 були зареєстровані та проживали: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 . ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , вважається такою, яка не втратила права на частку в майні колгоспного двору. Кожному із них належала частка в спадковому житловому будинку: ОСОБА_4 - (3/6) частка, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 по 1/6 частці кожному. Проте, частки в колгоспному дворі не виділялися. Судом встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв спадкоємець першої черги за законом - ОСОБА_3 , спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняв спадкоємець за заповітом - ОСОБА_1 (позивач (відповідач за зустрічним позовом).

Через реєстрацію житлового будинку як колгоспного двору, та відсутність (втрату) Свідоцтва про право власності, виданого ОСОБА_3 Городенківським РВК 17.02.1989 р., позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, - визначено ч.3 ст. 1296 ЦК України.

Як вбачається із роз`яснень ч.ч.2, 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що:

- позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення, а саме за позивачем (відповідачем за зустрічним позовом) слід визнати право власності на 5/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_2 , оскільки1/6 частка даного житлового господарства належала йому як колишньому члену колгоспного двору, 4/6 частка успадкована ним після смерті батька ОСОБА_3 . В іншій частині позовуОСОБА_1 відмовити;

- зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення, а саме за відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) слід визнати право власності на 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_2 , що належав до колгоспного двору, членом якого вона була. В іншій частині зустрічного позовуОСОБА_2 відмовити.

При винесенні рішення судом враховується те, що відповідно до вимог Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області.

На підставі ст.ст. 120, 123, 563, 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України, керуючись ст.ст. 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати заОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , право власності на 5/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_2 .

В іншій частині позовуОСОБА_1 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 право власності на 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_2 .

В іншій частині зустрічного позовуОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Зареєстроване місце проживання позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 - с. Хвалибога Коломийського району Івано-Франківської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_11 .

Місце проживання відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 - АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_12 .

Судове рішення складено 25.01.2024.

Суддя: Федів Л. М.