Житомирський апеляційний суд
Справа №287/208/24 Головуючий у 1-й інст. Винар Л. В.
Категорія 70 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №287/208/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на дитину та стягнення аліментів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 28 червня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Винар Л.В. в м. Олевськ Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У січні 2024 року ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила:

- припинити стягнення аліментів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягуються на підставі заочного рішення Олевського районного суду Житомирської області від 26 липня 2023 року по справі №287/597/23 починаючи з 01 вересня 2023 року;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 січня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову зазначає, сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 лютого 2014 року розірвано. Вказує, що від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що заочним рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 26 липня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їх сина ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідачки, щомісяця, починаючи з 15.03.2023 та до повноліття дитини. Стверджує, що ОСОБА_1 не було відомо про ухвалення щодо неї зазначеного рішення, оскільки вона підтримувала матеріально свою дитину і батько дитини не повідомляв про те, що звернувся до суду з вказаним позовом. Після ухвалення судового рішення відповідач не звертав його до виконання. Про вказане рішення позивачці стало відомо після надходження відомостей з ДВС про необхідність сплати судового збору. Вказує, що з 01 вересня 2023 року син ОСОБА_5 постійно проживає з позивачкою, перебуває на очній формі навчання у 11-Г класі Черкаської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №20 Черкаської міської ради Черкаської області. Зазначає, що факт проживання дитини з матір`ю, з якої стягуються аліменти на користь батька на її утримання, є істотною обставиною для звільнення позивачки від сплати аліментів. Вважає, що у зв`язку з тим, що син ОСОБА_5 проживає з матір`ю з 01 вересня 2023 року, перебуває на її утриманні, а також враховуючи ту обставину, що відповідач не звертав виконавчий лист до виконання, є всі підстави для задоволення позовних вимог про припинення стягнення аліментів з позивачки на користь відповідача з 01 вересня 2023 року. Також вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 16 січня 2024 року. Враховуючи вищевикладене просила задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 28 червня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Припинено з 30.01.2024 стягнення аліментів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідачки, щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України». Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнення аліментів проводити з 30.01.2024. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений позивачкою судовий збір в сумі 1211,20 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн. Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за розгляд цивільної справи Олевським районним судом Житомирської області відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що обставини, які впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення не змінилися. Дитина постійно перебувала на утриманні батька, мати опосередковано брала участь в утриманні дитини. Стверджує, що дитина наразі проживає разом із батьком, а тому відсутні підстави для припинення стягнення аліментів. Зазначає, що відповідно до акту обстеження фактичного проживання особи за №8 від 10.07.2024 ОСОБА_6 дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що відповідно до довідки від 10.07.2024 за №1225, яка видана Лопатинським старостинським округом вбачається, що склад сім`ї ОСОБА_2 складається з наступних осіб: дружина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька дружини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а відтак у суду першої інстанції були відсутні законні підстави для припинення стягнення аліментів через фактичне проживання дитини разом із батьком і відсутні правові підстави для задоволення похідної позовної вимоги про стягнення аліментів. Вказує, що судом першої інстанції грубо порушено процесуальні права сторони відповідача, оскільки, його було позбавлено права на справедливий суд, можливість підготувати, подати відзив на позовну заяву та належним чином реалізувати свої процесуальні права та обов`язки. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Олевського районного суду Житомирської області від 28 червня 2024 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

12 серпня 2024 року на адресу суду від представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 , а рішення Олевського районного суду Житомирської області від 28 червня 2024 року залишити без змін. Вказує, що усі посилання апелянта зводяться до того, що дитина проживає з 16 червня 2024 року з батьком, а не з матір`ю, то ж підстав для припинення стягнення аліментів з матері немає, разом з тим, дитина з 01 вересня 2023 року проживала та перебувала на утриманні матері, та була зареєстрована і навчалася у школі у м. Черкаси, за місцем проживання та реєстрації своєї матері. Вказане підтверджено долученими до матеріалів справи довідками зі школи, з житлово-експлуатаційної організації, сусідами. Зазначає, що клопотання представника відповідача щодо долучення доказів на стадії апеляційного провадження не підлягає до задоволення, оскільки відповідачеві достовірно було відомо про те, що в Олевському районному суді Житомирської області відбувається слухання справи про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів, оскільки він надсилав неодноразові клопотання про відкладення розгляду справи, про зупинення провадження по справі, оскаржував відмову у зупиненні провадження до суду апеляційної інстанції, таким чином мав усі можливості подавати докази на стадії розгляду справи судом першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 лютого 2014 року у справі №712/529/13-ц.

Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 21.02.2007.

Заочним рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 26.07.2023 по справі №287/597/23 задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідачки, щомісячно, починаючи з 15.03.2023 та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України».

Згідно із довідкою ТОВ «ЖЕК «Будівельник» №1 від 08.01.2024 ОСОБА_1 зареєстрована та проживає разом з сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_6 перебуває на повному фінансовому утриманні матері ОСОБА_1 .

З акту опитування сусідів від 08.01.2024 вбачається, що мешканці гуртожитку по АДРЕСА_3 : ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 стверджують, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 та перебуває на її повному утриманні.

Згідно довідки №13 від 10.01.2024 Черкаської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №20 Черкаської міської ради Черкаської області ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається в 11-Г класі Черкаської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №20. З 01.09.2023 школа працює за очною формою навчання. ОСОБА_1 , матір учня, одноосібно займається вихованням дитини, цікавиться успіхами, підтримує контакт з класним керівником з приводу навчання учня. Батько, ОСОБА_2 участі у шкільному житті дитини не бере, батьківські збори не відвідує.

Відповідно до довідки Лопатицького старостинського округу Олевської міської ради Житомирської області №1145 від 24.06.2024 ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Його син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 16 червня 2024 року знаходиться на його утриманні і проживає разом з ним.

Зі змісту акту опитування дитини, складеного адвокатом Кухаренко О.В. 26.06.2024 вбачається, що до вересня 2023 року ОСОБА_6 проживав з татом, бабусею та його новою родиною за адресою: АДРЕСА_1 . Мати ОСОБА_1 цікавилася дитиною, час від часу телефонувала. З вересня 2023 року по травень 2024 року ОСОБА_5 проживав за місцем проживання матері, у зв`язку із навчанням у школі та повернувся до проживання з батьком.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що неповнолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на утриманні матері ОСОБА_1 , що підтверджується матеріалами справи, відтак після набрання рішенням суду законної сили, яким з позивачки стягувалися аліменти на користь відповідача на утримання неповнолітньої дитини, встановлено обставини, що впливають на їх припинення. Тому, вимога про припинення стягнення аліментів з позивачки на користь відповідача на утримання дитини, що стягуються за заочним рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 26 липня 2023 року (справа №287/597/23) підлягає задоволенню, однак датою припинення стягнення з позивачки аліментів суд першої інстанції вважав дату звернення з позовом до суду - 30 січня 2024 року. Також суд першої інстанції виходив з того, що на даний час неповнолітній син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перестав проживати з батьком та проживає з матір`ю, тобто змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд першої інстанції вважав за необхідне захистити порушене право позивачки шляхом звільнення від примусового стягнення на користь батька аліментів, оскільки сімейний стан платника аліментів та особи, що їх одержує змінився та задоволити позовну вимогу про стягнення аліментів на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки з усіх доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 30 січня 2024 року (з дня звернення до суду) і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до статті 141 СК України мати батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини (ч. ч. 2, 3 ст.181 СК України). Згідно ч.3 ст.181, ч.1 ст.184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Крім того, згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст.18 СК України, згідно з нормами якої одним із таких способів є припинення правовідношення.

Відповідно до п.п.17, 22 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

Положеннями ст. 273 СК України передбачено те, що у разі зміни матеріального або сімейного стану особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Аналогічні приписи також містить ч. 2 ст. 273 ЦПК України згідно якої якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Таким чином слід прийти до висновку про те, що у разі, якщо батьки дитини проживають окремо та коли особа, з якої стягуються аліменти, починає проживати разом з дитиною, на яку такі аліменти сплачує, та утримує цю дитину, сплата аліментів іншому з батьків, який, відповідно, починає проживати окремо від дитини, втрачає сенс, адже вказані кошти платник аліментів має можливість безпосередньо витратити саме на утримання дитини.

З урахуванням предмета спору у даній справі (припинення стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №711/8561/16.

У справі, що переглядається встановлено, що заочним рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 26.07.2023 по справі №287/597/23 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідачки, щомісячно, починаючи з 15.03.2023 та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України».

З дня ухвалення рішення про стягнення аліментів виконавчий лист до примусового виконання не звернуто, матеріали справи такої інформації не містять.

Згідно із довідкою ТОВ «ЖЕК «Будівельник» №1 від 08.01.2024 ОСОБА_1 зареєстрована та проживає разом із сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_6 перебуває на повному фінансовому утриманні матері ОСОБА_1 .

Актом опитування сусідів від 08.01.2024 підтверджується, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 та перебуває на її повному утриманні.

Згідно довідки №13 від 10.01.2024 Черкаської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №20 Черкаської міської ради Черкаської області ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається в 11-Г класі Черкаської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №20. З 01.09.2023 школа працює за очною формою навчання. ОСОБА_1 , матір учня, одноосібно займається вихованням дитини, цікавиться успіхами, підтримує контакт з класним керівником з приводу навчання учня. Батько, ОСОБА_2 участі у шкільному житті дитини не бере, батьківські збори не відвідує.

Відтак, в ході судового розгляду в суді першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01.09.2023 проживав разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі №186/126/21 викладено правовий висновок такого змісту: «Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №596/826/21-ц

У постанові від 12 червня 2024 року у справі №742/3439/2 Верховний Суд вказав на те, що враховуючи правову природу аліментів, їх цільовий характер, а також передбачені законом підстави їх стягнення на користь того з батьків, з ким проживає дитина, встановивши, що у період із 27 грудня 2021 року до 10 листопада 2022 року дитина проживала разом із батьком, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами у зазначений період. Стягнення з ОСОБА_1 аліментів на дитину за умови, що вона проживала з ним та перебувала на його утриманні у вказаний період, суперечить положенням статті 181 СК України, за змістом якої аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Враховуючи викладене суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення дійшов правильного висновку щодо припинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 та стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки дитина з 01 вересня 2023 року проживала з матір`ю.

Разом з тим, судом першої інстанції досліджено лише питання проживання дитини з матір`ю на момент подання позову та не перевірив чи на момент ухвалення рішення у справі дитина проживала із ОСОБА_1 .

Так, відповідно до довідки Лопатицького старостинського округу Олевської міської ради Житомирської області №1145 від 24.06.2024 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 16 червня 2024 року знаходиться на утриманні батька і проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом першої інстанції вказана довідка не взята до уваги з тих підстав, що представник відповідача не був позбавлений можливості надати суду усі наявні у нього докази на стадії підготовчого провадження. Будь-яких заяв про неможливість подання вказаних доказів під час підготовчого провадження по даній справі з об`єктивних причин від представника відповідача не надходило. Також, представником відповідача не обґрунтовано неможливість подання таких доказів на стадії підготовчого розгляду справи.

До апеляційної скарги, апелянтом повторно долучено довідку Лопатицького старостинського округу Олевської міської ради Житомирської області №1145 від 24.06.2024, а також довідку Лопатицького старостинського округу Олевської міської ради Житомирської області №1225 від 10.07.2024 про склад сім`ї, посвідчення про приписку до призовної дільниці № НОМЕР_2 ОСОБА_6 , акт обстеження фактичного проживання особи №8 від 10 липня 2024 року.

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (частина друга та третя статті 83 ЦПК України).

В апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (пункт 6 частини другої статті 356 ЦПК України).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина третя статті 367 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі №509/4286/16-ц (провадження № 61-2393св21) зазначено, що:

«тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі №145/474/17 (провадження №61-35488св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі №346/5603/17 (провадження №61-41031св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі №404/251/17 (провадження №61-13405св18).

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при реалізації положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм є порушенням права на справедливий судовий захист.

Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Белеш та інші проти Чеської Республіки», «ЗУБАЦ ПРОТИ ХОРВАТІЇ» (ZUBAC v. CROATIA), (Beles and Others v. the Czech Republic), №47273/99, пп. 50-51 та 69, ЄСПЛ 2002 IX, та «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), №35787/03, п. 29, від 26 липня 2007 року).

При цьому, Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).

Враховуючи те, що однією з обставин, яка підлягає доказуванню у даній справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі колегія суддів приймає до уваги долученні до апеляційної скарги додаткові докази, в тому числі довідку Лопатицького старостинського округу Олевської міської ради Житомирської області №1145 від 24.06.2024, яка на час ухвалення оскаржуваного рішення була долучена до матеріалів справи.

Так, з долучених до апеляційної скарги додаткових доказів слідує, що відповідно до довідки Лопатицького старостинського округу Олевської міської ради Житомирської області №1225 від 10.07.2024 ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , склад сім`ї його слідуючий: дружина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька дружини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Згідно посвідчення про приписку до призовної дільниці № НОМЕР_2 ОСОБА_6 - 18.07.2024 взятий на облік в ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Також, відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2024/008566727 від 18.07.2024 ОСОБА_6 зареєстрований - 18.07.2024 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту обстеження фактичного проживання особи №8 від 10 липня 2024 року складеного комісією у складі голови комісії, ділового с. Лопатичі ОСОБА_13 , керуючого справами виконкому Дворецького В.Я., за участю сусідів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 підтверджено, що ОСОБА_6 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 на спростування вказаної вище інформації жодних заперечень подано не було, також не надано жодного доказу, що син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 16.06.2024 та на момент ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення проживав та проживає разом з нею, а не з батьком ОСОБА_2 .

За встановлених вище обставин, а також враховуючи те, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення - 28.06.2024, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав з батьком і на час перегляду справи апеляційним судом надалі проживає з батьком, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення періоду припинення стягнення аліментів із ОСОБА_1 , а саме з 30.01.2024 по 16.06.2024 та в частині визначення періоду стягнення аліментів із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 30.01.2024 по 16.06.2024.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Олевського районного суду Житомирської області від 28 червня 2024 року змінитив частині визначення періоду припинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 та в частині визначення періоду стягнення аліментів з ОСОБА_2 .

У зв`язку з цим, абзаци другий, третій та четвертий резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції:

Припинити у період з 30.01.2024 по 16.06.2024 стягнення аліментів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідачки, щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до 16 червня 2024 року.

Стягнення аліментів проводити з 30 січня 2024 року по 16 червня 2024 року.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 19 вересня 2024 року.

Головуючий

Судді