Справа № 367/4843/17
Провадження №2/367/168/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

09 липня 2024 року Ірпінський міський суд Київської області у складі

судді Карабаза Н.Ф.,

за участю секретаря Сагайдачної І.А.,

заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю,

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю. В позовній заяві позивач зазначає, що вона з 1991 року перебуває в черзі на квартирному обліку як особа, що потребує покращення житлово-побутових умов. Оскільки, власного житла станом на 2005 рік вона не мала та не має на даний час у 2005 році вона займалася пошуком квартири для проживання разом зі своєю донькою ОСОБА_5 2002 року народження. Влітку 2005 року жителі багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 (перейменовано на Покровська) повідомили, що у їхньому будинку на першому поверсі знаходиться квартира у якої немає власників. Станом на 2005 рік квартира знаходилася у непридатному для проживання стані, у ній були вибиті вікна та двері, у вказаній квартирі постійно збиралися наркомани, безпритульні особи та бродячі собаки, у зв`язку з чим квартира була повністю завалена сміттям, шприцами та тваринними фекаліями. У квартирі були демонтовані елементи опалення у зв`язку з чим як стіни у квартирі так і стіни сусідніх квартир покривалися пліснявою. Оскільки, наявність такої квартири у багатоквартирному будинку, та осіб які збираючись у ній та порушували громадський порядок, значною мірою порушувала права та громадський спокій жителів будинку останні запропонували їй зробити у вказаній квартирі ремонт заселитися та проживати у ній разом зі своєю трирічною донькою ОСОБА_6 . Власними силами та за допомогою найманих будівельників вона зробила у вказаній квартирі ремонт, встановила батареї, підключилась до міської мережі водопостачання та водовідведення, підписала відповідні договори на надання послуг з комунальними службами. При підписанні договорів з комунальними службами виявилося, що у даній квартирі існує значна заборгованість за комунальні послуги в тому числі перед КПТМ «Тепломережа» за послуги по опаленню та гарячому водопостачанню ще станом на 2001 рік сума заборгованості складала 1394,13 грн. у той час як мінімальна заробітна плата складала 114 грн. Станом на жовтень 2005 року заборгованість перед КПТМ «Тепломережа» складала 2947,44 грн., за водопостачання 1 333,15 грн. Усю заборгованість нараховану на власників спірної квартири перед комунальними службами вона сплатила в повному обсязі, а після заключення договорів на своє ім`я, вчасно та у повному обсязі сплачує усі комунальні послуги. Таким чином з 01.10.2005 року вона добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується двокімнатною квартирою АДРЕСА_2 . З 2005 року вона намагалася розшукати відповідачів. Зверталася до правоохоронних органів та подавала у розшук як на території України так і на території Російської Федерації, також подавалися запити до відділу реєстрації актів цивільного стану з метою перевірки наявності актових записів про шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені та смерть, однак на дату подання позовної заяви жодних результатів розшукові дії результатів не дали. Просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на житлову квартиру АДРЕСА_2 .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного рішення не заперечує.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися. Заяву про слухання справи за їх відсутності не надали, причини неявки суду не повідомили. Про час і місце слухання справи повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу нерухомості від 22 травня 1996 року представник ОСОБА_7 (брокер броківської контори № НОМЕР_1 ) по дорученню ОСОБА_4 та її неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 придбав у представника ОСОБА_8 ОСОБА_9 (брокер броківської контори № НОМЕР_1 ) квартиру АДРЕСА_3 ., що складається із двох кімнат, загальною площею 50,30кв.м., в тому числі житловою площею, 30,90кв.м.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 169861935 від 10.06.2019 року власником 1/3 частини квартири за адресою : АДРЕСА_4 є ОСОБА_3 .

З 01.10.2005 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_4 фактично проживає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується даними довідки Виконавчого комітету Ірпінської міської ради № 630 від 03.11.2023 року.

Позивачем було проведено ряд заходів щодо розшуку ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що вбачається із відповіді правоохоронних органів Ірпінського МВ ГУ МВС України в Київській області від 02.10.2006 року № 12592, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 перебувають у розшуку.

З довідки Ірпінського МВ ГУ МВС України в Київській області від 12.03.2008 № 83 вбачається, що розшукуваний ОСОБА_2 , 1982 року народження, уродженець м. Києва, 03.01.2007 року затримувався Шевченківським РУ ГУ МВС України м. Києва за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ст. 178 КУпАП.

З відповіді Київського міського управління юстиції від 27.10.2006 року № 4017/с-21 вбачається, що проведеною перевіркою по районних відділах реєстрації актів цивільного стану м. Києва, Центральному та Лівобережному відділах реєстрації шлюбів м. Києва з Державними Центрами розвитку сімї, відділу реєстрації смерті у м. Києві за період з 2002р. по теперішній час актових записів про шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені та смерть: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , 1953р.н. не виявлено.

Згідно актів депутата Ірпінської міької ради від 12 серпня 2010 року, 05 липня 207 року вбачається, що при обстеженні встановлено, що ОСОБА_1 , 1963 року народження та її донька ОСОБА_5 , 2002 року народження проживають без реєстрації за адресою АДРЕСА_4 з 01.10.2005 року по теперішній час. Скарг від сусідів не надходило.

Таким чином, позивач з 2005 року добросовісно заволоділа квартирою АДРЕСА_3 , відкрито та безперервно нею володіє, доглядає за квартирою та забезпечує її схоронність.

Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає прийняті судом до уваги докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов`язані зі набуттям права власності, які регулюються Цивільним кодексом України.

Статтею 41 Конституції України, главою 24 ЦК України встановлено, що право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей15,16 ЦК України, а також ч. 4ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права.

Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом (частина перша статті 344 ЦК України).

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 21 січня 2021 року у справі №140/1774/18 (провадження №61-8902св20), від 26 травня 2021 року у справі № 214/3083/18 (провадження№ 61-2924св21), від 24 червня 2021 року у справі № 219/49/20 (провадження № 61-2924св21), від 23 вересня 2021 року у справі№ 206/1759/20 (провадження № 61-9602св21), від 05 квітня 2022 року у справі № № 642/3930/20 (провадження № 61-14866св21).

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивачка вказала на те, що більше десяти років відкрито та добросовісно користується спірною квартирою , а тому просить визнати за нею право власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю.

Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України, можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. За відсутності хоча б однієї із вказаних умов право власності за набувальною давністю на майно не може бути визнано.

Відповідно ч. 2 ст. 344 ЦК України особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Характерною ознакою для визнання права власності на нерухомість за давністю володіння згідно до ст. 344 ЦК України є добросовісність, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю (пункту 9 Постанови № 5).

Доказів того, що у вказаний час будь-яка інша особа виявила інтерес до вказаної квартири судом не здобуто.

Ніхто, окрім позивача не претендує на , не заявляє ніяких претензій на неї.

Оцінюючи встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними, оскільки позивач, добросовісно, з моменту початку проживання у спірній квартирі (2005 року), відкрито, безперевно володіє спірною квартирою.

Відповідно до ст. 41, 55 Конституції України, ст. 316, 328, 344, 392 ЦК України, керуючись, ст. 2, 3, 4, 10, 12, 13, 81, 82, 141, 247, 258-259, 263-265, 273, 281-282, 283-289, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 право власності за набувальною давністю на житлову квартиру АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуто Ірпінським міським судом Київської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Позивач має право оскаржити рішення до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Н.Ф. Карабаза