Справа № 206/2572/24
Провадження № 2/206/1180/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2024 Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Поштаренко О.В.

за участю секретаря Лукінова Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

24 травня 2024 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська звернулось ТОВ «ФК «ЄАПБ» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що 12 січня 2023 року між ТОВ «Лінеура України» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 3385119. 19 жовтня 2023 року між ТОВ «Лінеура України» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 19102023. Відповідно до Реєстру боржників від 19.10.2023 до Договору факторингу № 19102023 від 19.10.2023, укладеного ТОВ «Лінеура України» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 3385119 від 12.01.2023 в сумі 30750 грн., з яких: 5000 грн. сума заборгованості та 25750,50 грн, сума заборгованості за відсотками. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідачка не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідачки, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги позивачем по відношенню до відповідачки не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. У зв`язку з невиконанням відповідачкою належним чином зобов`язань, позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором № 3385119 від 12 січня 2023 року в розмірі 30750,50 грн., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 5000 грн., сума заборгованості за відсотками 25750,50 грн., а також стягнути судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору (а.с.1-5).

Ухвалою судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18.06.2024 було відкрито провадження у справі та на підставі п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін (а.с.43).

03.09.20245 від відповідачки та її представника адвоката Грачова М.С. надійшло клопотання про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Від ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» відповідачка отримала грошові кошти в розмірі 5000 грн. на строк 1 рік, процентна ставка в розмірі 1.99% в день і періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. 19.10.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» і ТОВ «ФК» ЄАПБ» було укладено договір факторингу №19102023 згідно з яким, відбулося відступлення прав вимоги ТОВ «ФК» ЄАПВ». Таким чином, позивач отримав право вимоги до відповідача ОСОБА_1 по кредитному договору № 3385119 заборгованості на суму 30750,50 грн. З яких 5000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу і 25750, 50 грн. сума заборгованості за процентами. Кредитний договір було укладено з первісним кредитором в «електронному виді» і в електронному вигляді відбулося оформлення кредиту. Але як пояснила ОСОБА_1 грошові кошти по кредитному договору № 3385119 від 12 січня 2023 року не отримала. Дійсно, на початку 2023 року в неї виникла потреба в грошових коштах і в Інтернет мережі вона знайшла рекламу ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» про надання кредиту на вигідних умовах. По вказаному телефону вона зв`язалась з представником ТОВ, який запропонував їй укласти кредитний договір. Але так як фінансова установа знаходиться в м. Київ, то запропонував оформити кредит в електронному виді. Зазначивши, що від неї потрібно тільки номер її мобільного телефону і номер кредитної картки і суму яку вона хоче отримати. Вона згодилась, надала номер мобільного телефону і номер кредитної картки і попросила надати їй текст кредитного договору в письмовому виді для ознайомлення, проте договір їй не було надано і вона більше з даною фінансовою/установою не спілкувалась. Також вона не надавала зразки свого підпису для виготовлення електронного підпису, електронний кабінет не формувала, спілкування з представниками фінансової установи не відбувалось, ніяких повідомлень вона не отримувала. Тим більше не було ніяких контактів з ТОВ «ФК» ЄАПБ». Окрім того, позивач посилається на Договір факторингу № 19102023 від 19.10.2023 року укладений з первісним кредитором ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» про відступлення боргу. Тобто ТОВ «ФК`ЄАПБ» отримало право вимоги до боржників первісного кредитора і зокрема по кредитному договору № 3385119 від 12.01.2023 року. До позову додано: Акт прийому-передачі Реєстру Боржників від 19.10.2023 року, без зазначення суми заборгованості. Витяг з Реєстру Боржників до договору факторингу №19102023 від 19.10.2023 року; розрахунок заборгованості за кредитним договором №3385119 від 12.01.2023 року, а також кредитний договір без підпису відповідача. Вважає, що вказані докази не є допустимими і належними доказами в розумінні ст. 80 ЦПК України, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договором про відступлення права вимоги № 19102023 від 19.10.2023. Окрім того, вважає, що витяг з реєстру прав боржників від 19.10.2023 року не можна прийняти як належний і допустимий доказ оскільки він не підписаний сторонами, а сформований і завірений представником позивача, що не являється підтвердженням дійсного переходу права вимоги до боржника, (відповідача) за кредитним договором № 3385119 від 12.01.2023 року. Також посилання на додані до позовної заяви роздруковані розрахунки заборгованості за кредитними договорами, які складені представником позивача, як на підставу задоволення позовних вимог, є безпідставними, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, які б дозволили суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Таким чином, вважає, що позовні вимоги ТОВ «ФК`ЄАПБ» до відповідача ОСОБА_1 є безпідставними.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявне від нього клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачка та її представник адвокат Грачов М.В. в судове засідання не з`явились, надали клопотання в якому просили здійснювати розгляд справи без їх участі.

Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на викладене.

Судом встановлено, що 12 січня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3385119 від 12.01.2023. Даний договір відповідачем підписано з використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» (а.с. 6-15).

Згідно з п.1.2 на умовах встановлених Договором, Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Тип кредиту кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 5000,00 грн.

Відповідно до п. 1.3 Строк кредиту 360 днів.

Пунктами 1.5, 1.5.1,1.5.2 Договору встановлено орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладання Договору, яка складає: за стандартною ставкою за весь час строк кредиту 29653,85% річних, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 6961,93 % річних.

Відповідно до п. 1.6., 1.6.1, 1.6.2 орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою 40 820,00 грн., за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки 37 850,00 грн.

Датою надання кредиту є 12.01.2023 або 13.01.2023.

Також до Договору № 3385119 від 12.01.2023 додано паспорт споживчого кредиту, який підписано електронним підписом К294 12.01.2023 12:28:04 (а.с. 17-18).

19 жовтня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 19102023 (а.с 19-21).

19 жовтня 2023 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та Акціонерне товариство «Лінеура Україна» складено акт прийому-передачі Реєстру Прав Вимоги за Договором факторингу №19102023 від 19 жовтня 2023 року боржників, відповідно до якого клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників, після чого з урахуванням пункту 1.2 Договору факторингу № 19102023 від 19.10.2023 від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно боргів (а.с. 22). Відповідно витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №19102023 від 19.10.2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №3385119 в загальному розмірі 30750,50 грн., з яких: 5000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 25750,50 грн. - заборгованість за відсотками (а.с. 23).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 3385119 від 12 січня 2023 року за період з 19.10.2023 по 31.03.2024 вбачається, що станом на 31.03.2024 року заборгованість відповідачки перед позивачем становить 30750,50 грн., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 5000 грн., сума заборгованості за відсотками 25750,50 грн. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як зазначалося вище з матеріалів справи вбачаться, що ОСОБА_1 уклала із ТОВ «Лінеура Україна» договір споживчого кредиту від 12.01.2023 року щодо отримання 5000 грн. під проценти за їх користування, який підписаний електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора.

При цьому, суд звертає увагу, що без входу відповідача на веб-сайт товариства і здійснення ним всього алгоритму дій, необхідних для отримання кредиту, кредитний договір між ним та ТОВ «Лінеура Україна» не був би укладений.

Кредитодавець зобов`язується надати позичальникові грошові кошти в гривні у сумі 5000 грн. на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. При цьому у п.1.2 зазначено, що кредитодавець надає кредит у сумі 5000 грн та відповідно до п. 2.2. вказано, що суму кредиту товариство перераховує протягом двох робочих днів (банківських) днів з моменту укладення цього Договору, дата надання кредиту 12.01.2023 або 13.01.2023.

Суд, вважає, що надані позивачем докази, зокрема договір від 12.01.2023 року та розрахунки заборгованості за ним є належними та допустимими доказами існування заборгованості, враховуючи, що заперечуючи проти заявленого позивачем розміру заборгованості, відповідачка свого розрахунку, який би спростовував доводи позивача щодо суми боргу за кредитним договором суду не надала та не оспорювала укладення такого договору.

З огляду на зазначене, з урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов до висновку про укладання та підписання ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора кредитних договорів з ТОВ «Лінеура Україна», невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в неї боргових зобов`язань перед цією фінансовою установою.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Так, позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаними договором, презумпція правомірності якого відповідачем не спростована.

Окрім того, відповідач жодним чином не оспорював укладання зазначеного кредитного договору і з фінансовою установою.

Щодо договору факторингу № 19102023 від 19 жовтня 2023 слід зазначити наступне. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі №6-14194св14, зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

За договором факторингу № 19102023 від 19 жовтня 2023 року, позивач отримав право вимоги за вказаними кредитним договорами

Відповідно витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №19102023 від 19.10.2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №3385119 в загальному розмірі 30750,50 грн., з яких: 5000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 25750,50 грн. - заборгованість за відсотками.

Таким чином позивач належними та допустимими доказами довів наявність у відповідача ОСОБА_1 кредитної заборгованості за кредитним договором від 12.01.2023 року, право вимоги за яким згідно договору факторингу від 19.10.2023 року перейшло до позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Посилання відповідача та її представника на те, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не набуло право вимоги до неї, тому, що витяг з реєстру прав боржників не підписаний сторонами, а сформований і завірений представником позивача, що не є підтвердженням дійсного переходу прав вимоги до боржника за кредитним договором, судом не приймається до уваги, оскільки.

Відповідно до долученого до справи договору факторингу, за яким відступлено право вимоги боргу, сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, визначили межі, обсяг і зміст прав, які перейшли до нового кредитора, порядок передачі документів новому кредитору, що підтверджують права вимоги до боржника, ціну договору та порядок розрахунку між сторонами за відступлення, що відповідач не спростував.

Враховуючи, що відповідач та її представник не надав суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданих вимог, які вказані у витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №19102023 від 19.10.2023 року в силу прямого припису статті 204 ЦК України їх правомірність презюмується.

Отже, долучений до справи договір факторингу та витягу з реєстру боржників до договору факторингу №19102023 від 19.10.2023 року є чинними, їх дійсність ніким не спростовано, а тому і підлягають до виконання.

Кошти у сумі 5000 грн. були зараховані на картку НОМЕР_1 , яка була зазначена у кредитному договорі (п.2.1) на отримання кредиту (а.с. 7 на звороті).

Суд не приймає посилання представника відповідача на ненадання доказів щодо отримання грошових коштів за кредитним договорам відповідачем, оскільки суду не надано доказів того, що карта за номером НОМЕР_1 йому не належить відповідачу ОСОБА_2 .

А відтак, суд приходить о висновку, що позивачем доведено факт отримання відповідачем коштів за наявним в матеріалах справи правочином.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити, стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості в загальному розмірі 30750,50 гривень, з яких: з яких: 5000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 25750,50 грн. - заборгованість за відсотками. Згідно з ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3028 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 4, 5, 10-13, 76-81, 141, 211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 274 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (01032 м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30 , реквізити ІВАN № НОМЕР_3 у АТ «ТАСкомбанк») cуму заборгованості за Кредитним договором № 335119 від 12 січня 2023 року в розмірі 30750,50 гривень з яких: 5000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 25750,50 - сума заборгованості за процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (01032 м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30 , реквізити ІВАN № НОМЕР_3 у АТ «ТАСкомбанк») сплачений судовий збір у розмірі 3028 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття.

Рішення складено 06.09.2024.

Суддя О.В. Поштаренко