ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року

м. Черкаси

Справа № 705/330/24
Провадження № 22-ц/821/1188/24
категорія: 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Мунтян К.С.

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна»,

відповідач: ОСОБА_1

представник відповідача: адвокат Калінін Сергій Костянтинович

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Калініна Сергія Костянтиновича на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 травня 2024 року (ухваленого під головуванням судді Годік Л.С. в приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

16 січня 2024 року ТОВ «Росвен Інвест Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 24.03.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем укладено договір про надання коштів у позику № 1720588 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію».

Відповідач виконав взяті на себе зобов`язання з істотними порушеннями договору, не здійснивши повернення суми наданого йому кредиту і процентів.

08.02.2022 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» уклали договір факторингу № 1-08022022, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» передало ТОВ «Росвен Інвест Україна» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Росвен Інвест Україна» прийняло належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

З моменту отримання права вимоги, відповідач не виконав свого зобов`язання, не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості.

Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість за кредитним договором № 1720588 від 24.03.2021 року в розмірі 32 800,00 грн., з яких:

-10000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту;

-22800,00 заборгованість по відсотках, які позивач просить стягнути з відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 травня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованість за кредитним договором № 1720588 від 24.03.2021 року, а саме 10000 гривень заборгованості за тілом кредиту, 22800 гривень заборгованості за відсотками, а всього 32800 гривень .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» судові витрати в розмірі 2684 гривень 00 копійок.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що оскільки відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання по договору про надання коштів у позику № 1720588 від 24.03.2021 року, що підтверджується відповідними доказами, тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У поданій через систему «Електронний суд» 11 червня 2024 року апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Калінін С.К., вважаючи рішення суду незаконним та необгрунтованим, таким, що не відповідає обставинам справи, прийнятим із неправильним застосуванням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні судом фактичних обставин справи, без надання належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, просив скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 травня 2024 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову ТОВ «Росвен Інвест Україна» та стягнути судові витрати.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не взято до уваги доводи апелянта та посилання на норми чинного законодавства, що зазначені у відзиві на позовну заяву.

Вказує, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин. Матеріали справи не містять доказів укладення між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 кредитного договору, погодження ними умов кредитування та надання відповідачу кредиту.

Вказує, що ОСОБА_1 не визнає факт заповнення формуляру заяви або іншої форми про прийняття пропозиції в електронній формі, отримання одноразового ідентифікатора, а також вчинення інших дій, які можна розцінювати як прийняття пропозиції укласти електронний договір.

У рішенні суд не вказав, якими доказами підтверджено укладення між сторонами електронного договору, зокрема отримання та використання відповідачем одноразового ідентифікатора.

Вказує, що у разі зміни кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передають інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі, і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто надання коштів у кредит.

Проте, позивачем не надано належних доказів на підтвердження перерахування відповідачу коштів по кредитному договору - розрахункового документа або виписки по банківському рахунку , які б відповідали вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Суд не вказав в рішенні, який доказ підтверджує перерахування відповідачу коштів по кредитному договору.

Вказує, що відсутність в матеріалах справи первинних документів не тільки позбавляє суд можливості перевірити факт отримання позичальником коштів у кредит, але і перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстав та порядку нарахування відсотків за користування кредитом.

Також вважає, що наданий позивачем розрахунок процентів, нарахованих внаслідок неналежного виконання позивальником своїх зобов`язань, після спливу строку кредитування, суперечить вимогам чинного законодавства та сталій судовій практиці.

Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суд не надходив.

Фактичні обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що 24.03.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1720588, згідно до умов якого товариство надало відповідачу фінансовий кредит у сумі 10 000,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. Згідно п. 1.3. строк кредиту 30 днів, стандартна процентна ставка становить 1,90% в день, знижена процентна ставка становить 0,57% в день. Згідно Розділу 2. Кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 . Даний кредитний договір підписано відповідачем електронним підписом ІЕ993 24.03.2021 13:47:01.

Згідно з договором факторингу № 1-08022022 від 08.02.2022, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен Інвест Україна», ТОВ «Лінеура Україна» передало ТОВ «Росвен Інвест Україна» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Росвен Інвест Україна» прийняло належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Судом встановлено, що 24.03.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1720588, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу фінансовий кредит у сумі 10 000,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. Згідно п. 1.3. строк кредиту 30 днів, стандартна процентна ставка становить 1,90% в день, знижена процентна ставка становить 0,57% в день. Згідно Розділу 2. Кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 . Даний кредитний договір підписано відповідачем електронним підписом ІЕ993 24.03.2021 13:47:01.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

ТОВ «Лінеура Україна» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, відповідно до умов договору. Позичальник - відповідач скористався кредитними ресурсами та свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував.

08.02.2022 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» уклали Договір факторингу №1-08022022, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» передало ТОВ «Росвен Інвест Україна» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Росвен Інвест Україна» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу №1-08022022 від 08.02.2022 року, ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 32 800 грн. за кредитним договором № №1720588 від 24.03.2021 року.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем та перевіреного судом, заборгованість відповідача перед позивачем за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1720588 від 24.03.2021 року, за період з 24.03.2021 року по 25.09.2021 року, становить 32800 грн., з яких: 10000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 22800 грн. - сума заборгованості за відсотками.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний договір був укладений сторонами в електронній формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із матеріалів справи вбачається, що кредитний договір №1720588 від 24.03.2021 року підписаний електронним підписом позичальника ОСОБА_1 , відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора Е993, що був надісланий на номер мобільного телефону ОСОБА_1 , про що свідчить п. 10 кредитного договору, в якому зазначені анкетні дані відповідача, відомості щодо його місця проживання, номер телефону, електронний підпис Е993 (а.с. 5-9).

Також електронним підписом ОСОБА_1 було підписано Додаток № 1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1720588 від 24 березня 2021 року, в якому визначено Графік платежів та з якого вбачається, що сума кредиту за розрахунковий період становить 10 000 грн, проценти за користування кредитом становлять 1 710 грн (а.с. 10) та паспорт споживчого кредиту, в якому зазначено тип кредиту, сума ліміту, строк кредитування та відсоткова ставка, а також вказана орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом ( у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) яка становить 15700 грн.

Установлено, що договір позики між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому, відповідач через особистий кабінет на веб-сайті позикодавця подала заявку на отримання позики за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання позики, після чого позикодавець надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використала для підтвердження підписання договору позики.

Крім того, у процесі реєстрації в ІТС ТОВ «Лінеура Україна» відповідач зареєструвала банківську платіжну карту № НОМЕР_1 для перерахування коштів та здійснення погашення кредитної заборгованості.

Зазначене підтверджується листом директора ТОВ «Лінеура Україна» від 08.02.2022 року про детальний опис дій, вчинених сторонами для укладання договору №1720588 від 24 березня 2021 (а.с. 13).

Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем договір позики не був би укладений сторонами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вказаний правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).

Отже, із наведеного слідує, що між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір та відповідач отримала кошти у розмірі 10 000 грн, які були перераховані на рахунок, вказаний у договорі № НОМЕР_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні документальні підтвердження укладення кредитного договору, не заслуговують на увагу, як підстава для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки за нормами Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано (див. висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року (справа№732/670/19), від 12 січня 2021 року (справа №524/5556/19), від 31 серпня 2022 року (справа №280/4456/20), від 09 лютого 2023 року (справа №640/7029/19)).

Вищевказане спростовує доводи апеляційної скарги, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура Україна» не було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1720588 від 24.03.2021 року.

Доводи скаржника, що суд не вказав в рішенні, який доказ підтверджує перерахування відповідачу коштів по кредитному договору є необгрунтованими, оскільки відповідачем не надано до суду доказів на спростування даних обставин, а саме банківську виписку по рахунку № НОМЕР_1 , або довідку з банку про неналежність ОСОБА_1 рахунку, на який відбувалось зарахування коштів та неналежність їй вказаних в договорі кредиту номерів телефону НОМЕР_2 , НОМЕР_3 .

Всупереч умов укладеного кредитного договору, зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів, а також виконання інших зобов`язань в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договорами, відповідачем ОСОБА_1 належним чином не виконувалися, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість.

08.02.2022 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» уклали Договір факторингу №1-08022022, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» передало ТОВ «Росвен Інвест Україна» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Росвен Інвест Україна» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Відповідно до п. 3.1.1 Первісний кредитор відступає (передає) новому кредитору права вимоги в розмірі заборгованості боржників перед первісним кредитором.

Згідно з п. 4.1. договору сторони домовились, що ціна продажу (розмір фінансування) складає 1 958 855,44 грн (а.с.18-19).

Відповідно до витягу з реєстру боржників № 1 до договору факторингу №1-08022022 від 08.02.2022 року боржник ОСОБА_1 зареєстрована під порядковим номером запису 435, де зазначено, що прострочено виконання зобов`язань на 225 днів, загальна сума заборгованості кредиту становить 32800 грн, сума основного боргу за кредитом 10 000 грн, сума нарахованих процентів 22800 грн (а.с.22).

На виконання вимог договору факторингу №1-08022022 від 08.02.2022 року ТОВ «Росвен Інвест Україна» сплатило ТОВ «Лінеура Україна» суму 1 958 855,44 грн фінансування за цим договором, що підтверджується платіжною інструкцією №8368 від 09.02.2022 (а.с.20).

Таким чином, ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 32 800 грн. за кредитним договором №1720588 від 24.03.2021 року.

Відповідачка ОСОБА_1 зобов`язання за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1720588 від 24.03.2021 року не виконувала, у зв`язку із чим утворилася заборгованість, яка складається із тіла кредиту та процентів за користування ним.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем та перевіреного судом, заборгованість відповідача перед позивачем за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1720588 від 24.03.2021 року, за період з 24.03.2021 року по 25.09.2021 року, становить 32800 грн., з яких: 10000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 22800 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Оскільки жодних доказів про повне чи часткове погашення кредиту відповідачка не надала, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10 000 грн.

Разом із тим, задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що заборгованість по відсотках має бути стягнута у заявленому позивачем розмірі.

За змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року по справі № 300/438/18.

У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 у справі № 911/19/19 Верховний Суд зазаначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Вимог щодо стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України позивач не заявляв, жодного розрахунку за такими вимогами не подавав і не позбавлений можливості захистити своє право у випадку його порушення.

Апеляційний суд бере до уваги строки кредитування і розміри відсотків, визначені у кредитному договорі.

Пунктом 2.1. визначено, що кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки НОМЕР_1 або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту.

Згідно з п. 3.1 договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації/автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».

Відповідно до п. 4.2.1 договору якщо у клієнта на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом, та клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п. 4.1.1-4.1.6 договору, за цим договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту.

Пунктом 4.2.3. розділу 4 договору сторони погодили, що:

- за користування кредитом в період автопролонгації нарахування процентів здійснюється в порядку, визначеному розділом 3 договору, за стандартною процентною ставкою у відповідності до п. 1.5.1 договору.

- при застосуванні автопролонгації знижка, надана клієнту в рамках програми лояльності, анулюється та здійснюється автоматичний перерахунок процентів за користування кредитом за період, визначений п.1.3 договору, за стандартною процентною ставкою (застосовується стандартна процентна ставка) та відбувається перерахунок загальної вартості кредиту. Результат таких перерахунків відображається в особистому кабінеті.

Згідно з п. 4.2.5 договору загальна кількість автопролонгації за цим договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 календарних днів. Тобто, якщо у разі наступної (чергової) автопролонгації загальна кількість днів користування кредитом буде більшою за 120, така автопролонгація не застосовується, а строк повернення кредиту та сплати нарахованих процентів є такими, що настав.

Із наданого позивачем розрахунку встановлено, що заборгованість по відсотках у розмірі 22 800 грн нараховано за період з 24.03.2021 по 25.09.2021.

При цьому, суд першої інстанції не урахував, що згідно з п. 4.2.5 договору загальна кількість автопролонгації за цим договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 календарних днів. Тобто, якщо у разі наступної (чергової) автопролонгації загальна кількість днів користування кредитом буде більшою за 120, така автопролонгація не застосовується, а строк повернення кредиту та сплати нарахованих процентів є такими, що настав.

Ураховуючи наведену умову договору а також часткову сплату відповідачем відсотків (23.04.2021 - 1710 грн. та 27.05.2021 - 5700 грн) залишок заборгованості по відсотках за період з 24.03.2021 по 25.09.2021 за 120 днів користування кредитом становить 11 210 грн, які нараховані позивачем із розрахунку 1,9% ставки у день (а.с.14-17).

Таким чином, позов підлягає до задоволення частково і з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за спірним кредитним договором у розмірі 21 210 грн. (10 000 + 11210).

Доводи представника відповідачки щодо відсутності доказів передачі права вимоги від первісного кредитора до позивача, про недоведеність перерахування їй кредитних коштів та про ненадання доказів передачі їй примірника договору відхиляються апеляційним судом, оскільки спростовуються наведеними вище обставинами, матеріалами справи та доданими документами апеляційному суду як позивачем, так і відповідачкою.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції про задоволення позову у заявленому позивачем розмірі зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для зміни рішення суду.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Частиною першою, другою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов ТОВ «Росвен Інвест Україна» задоволено на (64,7%) від заявлених позовних вимог (32 800 грн.), то на користь позивача із відповідачки необхідно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1 736,5 грн.

Оскільки апеляційну скаргу відповідача щодо спірної суми стягнення задоволено частково, тобто на 35,3%, то на її користь з позивача необхідно стягнути сплачений нею судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1136,9 грн.

Згідно з вимогами ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Ураховуючи наведену процесуальну норму, із відповідачки на користь позивача необхідно стягнути різницю у судових витратах, що становить 599,6 грн. (1736,5 - 1136,9), звільнивши позивача від обов`язку сплачувати відповідачці судовий збір за подання апеляційної скарги.

Що стосується судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги в суді першої та апеляційної інстанції, колегія суддів зауважує наступне.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У відзиві на позовну заяву представником відповідача - адвокатом Калініним С.К. заявлено вимогу про стягнення судових витрат за надання професійної правничої допомоги у розмірі 6000,00 грн. На підтвердження таких витрат до відзиву додано довіреність на справу №705/330/24 від 20.02.2024 року (а.с. 44), Договір про надання професійної правничої допоомги №б/н24 від 21.02.2024 року (а.с. 46-47), Додаток №1 до Договору про надання професійної правничої допоомги №б/н24 від 21.02.2024 року (а.с. 48), Додаток №2 до Договору про надання професійної правничої допоомги №б/н24 від 21.02.2024 року Акт виконаних робіт (наданих послуг) від 28.02.2024 року (а.с. 50), Рекомедовані мінімальні ставки адвокатського гонорару (вигнагороди) (а.с. 51), платіжну інстанцію №552859717 від 26.02.2024 року про сплату 3000 грн за договором про надання професійної правничої допомоги №б/н24 від 21.02.2024 року (а.с. 52).

З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів ОСОБА_1 в суді першої інстанції здійснював адвокат Калінін Сергій Костянтинович на підставі Довіреності на справу №705/330/24 від 20.02.2024 року (а.с. 44).

Предметом Договору про надання професійної правничої допоомги №б/н24 від 21.02.2024 року є надання Бюро усіма законними методами та способами правової допомоги Клієнту у справі №705/330/24, що перебуває у провадженні Уманського міськрайонного суду Черкаської області за позовом ТОВ «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. (пункт 1.1. Договору).

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що за правничу допомогу, передбачену п. 1.1., 1.2. Договору Клієнт сплачує Бюро гонорар, розмір якого, а також умови та порядок розрахунків визначається сторонами в додатках до цього Договору, з урахуванням Рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару (винагороди), затверджених рішенням засновника Адвокатського бюро «Калінін та партнери» №3/2018 від 17.07.2018 року.

Пунктом 2 Додатку №1 до Договору сторони домовились, що за надання професійної правничої допомоги, передбаченої п. 1.1. Договору Клієнт сплачує Бюро гонорар (винагороду) в розмірі 6000,00 грн, у строк до набрання законної сили, у справі,що визначена предметом Договору.

Згідно наданого акту виконаних робіт (наданих послуг) від 28.02.2024 року Бюро надано Клієну юридичні послуги у формі:

1. Усна консультація клієнта щодо зазисту його прав по справі №705/330/24 за позовом ТОВ «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості на яку витрачено 1 годину часу, яка коштує 500 грн.

2. Вивчення та аналіз позовної заяви з додатками щодо заборгованості за кредитним договором №1720588 від 24.03.2021 року, на що витрачено 2 години часу вартістю 1000 грн.

3. Складання, оформлення, подання до Уманського міськрайонного суду Черкаської області в інтересах Клієнта відзиву на позовну заяву по справі №705/330/24 за позовом ТОВ «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, на що адвокатом витрачено 9 годин часу вартістю 4500,00 грн.

З викладеного слідує, що загальна вартість витрат на праничу допомогу, понесених в суді першої інстанції адвоката складає 6000,00 грн.

Також, звертаючись до апеляційного суду з апеляційною скаргою, стороною відповідача заялено вимогу про стягнення судових витрат на правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції.

Витрати відповідача на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції підтверджено наступними доказами:

До апеляційної скарги додано договір №б/н24 про надання професійної правничої допомоги від 04.06.2024 року, предметом якого є надання Бюро усіма законними методами та способами правової допомоги Клієнту оскаржити у Черкаському апеляційному суді рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10.05.2024 року у справі №705/330/24 за позовом ТОВ «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. (пункт 1.1. Договору).

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що за правничу допомогу, передбачену п. 1.1., 1.2. Договору Клієнт сплачує Бюро гонорар, розмір якого, а також умови та порядок розрахунків визначається сторонами в додатках до цього Договору, з урахуванням Рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару (винагороди), затверджених рішенням засновника Адвокатського бюро «Калінін та партнери» №3/2018 від 17.07.2018 року.

Також надано Додаток №1 до Договору №б/н24 про надання професійної правничої допомоги від 04.06.2024 року, згідно з яким сторони домовились, що за надання професійної правничої допомоги, передбаченої п. 1.1. Договору Клієнт сплачує Бюро гонорар (винагороду) в розмірі 2000,00 грн, у строк до набрання законної сили, у справі,що визначена предметом Договору.

Згідно наданого акту виконаних робіт (наданих послуг) від 10.06.2024 року Бюро надано Клієну юридичні послуги у формі складання, оформлення, подання до Черкаського апеляційного суду в інтересах Клієнта апеляційної скарги на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10.05.2024 року у справі №705/330/24 за позовом ТОВ «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, на що витрачено 5 годин часу вартістю 2000,00 грн.

Відповідно, витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції складають 2000 грн.

Надаючи оцінку доказам у справі, суд апеляційної інстанції враховує позицію Великої Палати ВС висловлену у справі № 904/4507/18, де зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата) підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VІ).

Колегія суддів, враховуючи критерій реальності наданих доказів та обсяг виконаних робіт адвокатом на представництво інтересів відповідача, складність справи та реально витрачений час на надання адвокатських послуг, приходить до переконання про обгрунтованість та доведеність заявлених до компенсації витрат на правову допомогу, понесених в суді першої та апеляційної інстанцій в загальному розмірі 8000,00 грн.

Разом з тим, враховуючи часткове задоволення позовних вимог та вимог апеляційної скарги, витрати відповідача на правничу допомогу адвоката у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України слід розподілити пропорційно розміру задоволених вимог (35,3 %) що становить 2824,00 грн. (8000*35,3%).

Керуючись ст.ст.368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Калініна Сергія Костянтиновича - задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 травня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості - змінити, зменшивши розмір заборгованості за відсотками, які підлягають стягненню із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» за кредитним договором № 1720588 від 24.03.2021 року з 22 800,00 до 11 210,00 гривень.

В решті рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 травня 2024 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» судовий збір у розмірі 599,6 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2824,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді О.М. Новіков

Л.І. Василенко