Справа № 752/6521/24
Провадження № 2/752/4243/24
РІШЕННЯ

Іменем України

19 вересня 2024 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Слободянюк А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» про стягнення безпідставно набутих коштів, -

в с т а н о в и в :

У березні 2024 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Українські фінансові операції» (відповідач) про стягнення безпідставно набутих коштів, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 26 502,28 грн., стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що 29 вересня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Українські фінансові операції» укладався кредитний договір № 316986. Позивачу в подальшому стало відомо, що приватним виконавцем виконавчого округу Дніпровської області у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 відбулося стягнення з позивача на підставі виконавчого напису № 5969, вчиненого 26 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського МНО Баршацьким І.В.

Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 29 листопада 2023 року визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом 26 січня 2021 року № 5969 таким, що не підлягає виконанню

За виконавчим написом було стягнуто в межах виконавчого провадження з позивача 26 502,28 грн.

У зв`язку із викладеним, позивач, керуючись ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) просив суд задовольнити позов та стягнути з відповідача на свою користь безпідставно набуті кошти у розмірі 26 502,28 грн., які було стягнуто з позивача та перераховано відповідачу в рахунок погашення заборгованості за виконавчим написом.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 01 квітня 2024 року позовну заяву залишено без руху (а.с.16-18).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 25 квітня 2024 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, копії якої направлені учасникам справи (а.с.25,26).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, відзиву на позову заяву не подав. Подано відповідачем клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги до 2 000,00 грн., у якому, вказуючи, що справа є малозначною, за змістом типовою, не складною для професіонала у галузі права, не потребує виконання великого обсягу робіт для адвоката (а.с.23,24).

Оскільки розгляд справи відбувається у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось, - особи, які беруть участь у справі не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено позовну вимогу про повернення стягнутих коштів на підставі виконавчого напису, в подальшому визнаного судом таким, що не підлягає виконанню.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. (рішення ЄСПЛ по справі «Мельник проти України»)

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 29 листопада 2023 року у цивільній справі № 932/5560/23, яке набрало законної сили 30 грудня 2023 року, визнано виконавчий напис, вчинений 26 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В., зареєстрований в реєстрі за № 5969 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованість за кредитним договором № 316986 у сумі 23 396,40 грн, таким, що не підлягає виконанню (а.с.5,6).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 922/643/19).

Отже, обставини, встановлені рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 29 листопада 2023 року у цивільній справі № 932/5560/23 мають преюдиціальне значення та не доказуються при розгляді даної справи.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але в подальшому відпала.

Частиною 1 ст. 1213 ЦК України визначено, що особа, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

При цьому, відповідно до статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Згідно із ч. 1 ст. 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 Цивільного кодексу України).

Враховуючи, що підставою отримання відповідачем ТОВ «Українські фінансові операції» суми у розмірі 23 396,40 грн., яка стягнута з ОСОБА_1 на підставі виконавчого напису, який судовим рішенням було визнано такими, що не підлягає виконанню, вказана сума вважається такою, що підлягає поверненню, оскільки правова підстава її набуття відповідачем згодом відпала.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 28 січня 2020 року в справі № 910/16664/18, від 06 березня 2019 року в справі № 910/1531/18.

Постановою Верховного Суду від 18 січня 2024 року по справі № 463/7127/22 зазначено, якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.

Схожі за змістом правові позиції містяться також у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18 та від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц викладено позицію про те, що: «зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Суд звертає увагу, що судове рішення про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала.

При цьому обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду.

За матеріалами справи, листом від 05 березня 2024 року № 4906 приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов О.М. повідомив ОСОБА_1 , що в межах виконання у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 приватним виконавцем з ОСОБА_1 стягнуто суму заборгованості, суму витрат виконавчого провадження, що загалом склало 26 502,28 грн. Виконавче провадження № НОМЕР_2 завершено відповідно до п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.7).

Разом з тим, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача суму витрат за вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження. За вищенаведеним рішенням суду з позивача стягнуто на користь відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 23 396,40 грн. З листа приватного виконавця вбачається, що загалом з відповідача з урахуванням вартості виконавчий дій стягнуто 26 502,28 грн. Постанов приватного виконавця, на підставі яких здійснювались виконавчі дії та за виконання яких стягнуто 3 105,88 грн. (26 502,28 - 23 396,40), суду не надано.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування ст. 1212 ЦК України до правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на переконання позивача, витрат виконавчого провадження, оскільки такі кошти не можуть вважатися безпідставно набутими у розумінні ст. 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження (постанова Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі № 201/1311/19).

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, керуючись положеннями цивільного законодавства, діючого на час виникнення спірних правовідносин, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, в частині стягнення з відповідача ТОВ «Українські фінансові операції» на користь позивача ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 23 396,40 грн. (сума заборгованості за кредитним договором за виконавчим написом), стягнутих приватним виконавцем на користь відповідача в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2, оскільки виконавчий напис нотаріуса від 26 січня 2021 року № 5969, на підставі якого проведено оспорюване стягнення, рішенням суду визнано таким, що не підлягає виконанню, відтак, в силу положень ст. 1212 ЦК України, вищевказана сума вважається безпідставно набутою та підлягає поверненню, оскільки правової підстави, на якій було набуто грошові кошти, на теперішній час не існує.

Враховую наведене, суд дійшов висновку про стягнення з ТОВ «Українські фінансові операції» на користь позивача 23 396,40 грн., як безпідставно набуті кошти.

За матеріалами справи між ОСОБА_1 та Таштановою О.Г. , яка, як вказано, діє на підставі свідоцтва про заняття адвокатської діяльності № 004357, укладено договір про надання правничої допомоги № 01/03/2024-ЦС від 01 березня 2024 року. Складено 19 березня 2024 року довідку про обсяг виконаних робіт та сплату позивачем 4 000,00 грн. за надання правової допомоги; складено між сторонами договору акт приймання-передачі виконаних робі (наданих послуг) (а.с.8-12).

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до положення ст.6 вказаного Закону адвокатом може бути фізична особа, яка отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Частиною 4 ст.62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів:1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

За договором про надання правничої допомоги Таштанова О.Г діє на підставі свідоцтва про заняття адвокатської діяльності № 004357, проте суду не надано ані ордера адвоката, ані довіреності, ані свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю.

За таких обставин не вбачається підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги.

За матеріалами справи позивачем здійснено сплату судового збору за подачу позовної заяви в сумі 1 211,20 грн., що документально підтверджено (а.с.15).

На підставі ст. 141 ЦПК України суд вирішує питання про стягнення з відповідача судових витрат пропорційно розміру задоволених вимог (88,25%).

У зв`язку із частковим задоволенням позову стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір пропорційно від задоволених вимог у сумі 1 068,88 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1212, 1213 ЦК України, статтями 12,13, 76-81, 141, 268, 273, 274-279, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» про стягнення безпідставно набутих коштів, задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» на користь ОСОБА_1 безпідставно одержані кошти у розмірі 23 396 (двадцять три тисячі триста дев`яносто шість) гривень 40 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 068 (одна тисяча шістдесят вісім) гривень 88 коп.

У решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду безпосередньо.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», код ЄРДПОУ 40966896, адреса: 05045, місто Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд.27, прим.2.

Повний текст судового рішення складено 19 вересня 2024 року.

Суддя А.В.Слободянюк