Справа № 464/1220/23 Головуючий у 1 інстанції: Сабара Л.В.
Провадження № 22-ц/811/1640/23 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Сихівського районного суду м. Львова в складі судді Сабари Л.В. від 11 травня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 11 травня 2023 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 18.05.2013 року у розмірі 4 358 (чотири тисячі триста п`ятдесят вісім) гривень 89 (вісімдесят дев`ять) копійок.

Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 201 (двісті одна) гривня 49 (сорок дев`ять) копійок компенсовано на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» за рахунок держави.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Дане рішення оскаржило АТ КБ «Приватбанк».

В апеляційній скарзі просять змінити рішення Сихівського районного суду м. Львова від 11.05.2023 року стягнувши на користь позивача заборгованість в розмірі 22 660,43 грн.

Вважають, що суд невірно встановив розмір отриманих та витрачених коштів, їх різницю, та помилково визначив розмір боргу до стягнення. Стверджують, що суд не дослідив належним чином розрахунок заборгованості у взаємозв`язку з випискою з особового рахунку позичальника, не спростував усіх встановлених обставин, зокрема щодо фактичного отримання та використання відповідачем кредитних коштів. Звертають увагу на те, що якщо проаналізувати надані розрахунки заборгованості та виписку по рахунку, враховуючи період використання кредитних коштів та погашення боргу - 01.06.2015р. до 17.10.2021р., то різниця між «Витратами клієнта кредитних коштів» та «Сумою коштів внесених клієнтом на погашення заборгованості» за зазначений вище період складає 20826,01 грн. (борг за тілом). Розмір фактичних витрат кредитних коштів відповідачем згідно наданих розрахунків зазначено без врахування будь-яких відсотків (колонка розрахунку Витрати клієнтом кредитних коштів. Наголошують, що навіть якщо умови щодо сплати процентів не були б узгоджені сторонами при укладенні договору, розмір витрачених кредитних коштів більший за суму повернутих, і не відповідає розміру вимог, визначених та задоволених місцевим судом. Таким чином, вважає, що розмір заборгованості відповідача перед банком за фактично отриманими коштами (тіло кредиту) становить: 1834,42 грн.+ 20826,01 грн.= 22660,43 грн.

Відповідно до ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь на відзив, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, письмових пояснень, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 10 Конституції України, 207, 526, 549, 551, 626, 628, 633, 634, 638, 1048-1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, 12, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК, ст. 5 Закону України «Про судовий збір», 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» та задовольняючи позов частково виходив з того, що 18.05.2013 ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав документ мовою оригіналу Анкета-заявление о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке, та отримав банківську картку. З копії документу мовою оригіналу Анкети-заявление о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке, вбачається, що така містить власноручний підпис, як підтвердив відповідач, належний йому датований 18.05.2013. Згідно до витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», вказані умови банку, базова процентна ставка в місяць складає 3,0 %. Розмір щомісячних платежів складає 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості та пеня ; кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», у якій вказані умови банку, базова процентна ставка в місяць складає 2,5 %. Розмір щомісячних платежів складає 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості та пеня; кредитки «Універсальна сontract», у якій вказані умови банку, базова процентна ставка в місяць складає 1,7 %. Розмір щомісячних платежів складає 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості та пеня; кредитки «Універсальна голд», у якій вказані умови банку, базова процентна ставка в місяць складає 2,5 %. Розмір щомісячних платежів складає 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості та пеня. Вказаний витяг відповідачем не підписано (а.с.36). Копією довідки без номеру та дати складання встановлено, що ОСОБА_1 як клієнту АТ КБ «ПриватБанк», було надано наступні кредитні картки: з номером НОМЕР_1 від 18.05.2013 з терміном дії до 04/15, НОМЕР_2 від 16.08.2014 зі строком дії 08/18, НОМЕР_2 від 14.04.2015 зі строком дії 08/18, НОМЕР_3 від 03.01.2018 зі строком дії 10/20, НОМЕР_4 від 09.10.2020 зі строком дії 08/24 (а.с. 30). Згідно довідки без номеру та дати складення вбачається, що за картковим рахунком НОМЕР_1 ОСОБА_1 18.05.2013 встановлено кредитний ліміт у розмірі 300,00 грн., який змінювався, а саме з 07.08.2013 до12.08.2021 збільшувався до 48 000,00 грн., станом на 26.12.2022 кредитний ліміт зменшений до 0,00 грн. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 18.05.2013, станом на 22.02.2023 відповідач допустив загальний залишок заборгованості за наданим кредитом в розмірі 58 062,64 грн., в тому числі 47 840,13 грн. за простроченим тілом кредиту, 10 222,51 грн. заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 23-29). З виписки по рахунку від 24.02.2023 вбачається активне використання коштів з банківських рахунків, починаючи із 18.05.2013 по 29.04.2022, та списання відсотків за користування кредитного ліміту починаючи з 31.08.2013 по 23.02.2023. З витягу з Умов та правил вбачається, що такими закріплені терміни і поняття, права та обов`язки банку та клієнта, відповідальність сторін, умови використання кредитних карток, котрі не підписані сторонами. До позовної заяви також долучено «Об актуализации Условий и правил предоставления банковских услуг», котрі складені недержавною мовою. Перекладу державною мовою вказаного документу суду не надано. З документу долученого до позовної заяви вбачається інформація про тип кредитного продукту, інформація про дані кредитодавця, основні умови кредитування, порядок повернення кредиту, а також що такі підписані споживачем 09.10.2020, однак власноручний підпис ОСОБА_1 міститься на окремому аркуші, що не може свідчити, що підпитання та ознайомлення останнього саме і інформацією викладеною в документі. Розглядуючи клопотання позивача суд оглянув сторінки за посиланням https://privatbank.ua/terms, та встановив, що на сторінці 8 «архів договорів» знаходиться посилання на Повні договори актуальні за період часу з 01.06.2018 по 01.01.2019. При цьому, наявна кількість сторін 15, на котрій відображено повний договір актуальний за 01.09.2013. Повний договір, актуальний за 01.05.2013 відсутній. З довідки до акту огляду серії 12 ААВ №601514 вбачається, що 02.11.2022 ОСОБА_1 встановлено другу групу загального захворювання. З копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_5 вбачається, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком та йому встановлена 2гр загального захворювання (а.с.134). З інформації стосовно загальної суми стягнутих відсотків викладеної у Додатку 1 встановлено, що позивачем за період часу з 31.08.2013 по 24.03.2023 стягнуто з відповідача 43481,24 грн. Суд прийшов до висновку, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність належних та достовірних доказів, що у «Анкета-заявление о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке» сторони домовилися про розмір, порядок та умови нарахування та сплати відсотків за користування кредитними коштами, а надані банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору такі не підписані та не визнаються позичальником, а тому не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Однак, враховуючи доводи відповідача, що такий міг фактично отримати від банку грошові кошти, заявлені позивачем як заборгованість за кредитом у сумі 47840,13 гривень та використати на потреби вказані у виписці за договором, при цьому, АТ КБ «ПриватБанк» у період часу з 31.08.2013 по 24.03.2023 стягнуто з рахунку відповідача кошти у виді відсотків за користування кредитним лімітом у сумі 43481,24 грн., як вбачається з вищевикладеного без достатньої правової підстави, а різниця у розмірі 4358,89 гривень ОСОБА_1 у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернута, тому в цій частині позивач має обґрунтоване право вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, у зв`язку із чим позов підлягає до часткового задоволення.

Колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції немає. Висновки суду відповідають обставинам, що мають значення для справи, вимогам закону, а також судовій практиці Верховного Суду, що враховується судами при виборі та застосуванні норм права у спірних правовідносинах.

У березні 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якому просили:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 18.05.2013 року у розмірі 58062,64 грн. станом на 22.02.2023 року.

В обґрунтування позовних вимог покликалися на те, що з метою отримання банківських послуг, ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк», у зв`язку із чим підписав Заяву № б/н від 18.05.2013, тим самим погодився, що заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає Договір про надання банківських послуг. Заявою відповідача підтверджується, що він повністю проінформований про умови кредитування в Банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Таким чином, Банком на підставі Договору відкрито кредитний рахунок з початковим кредитним лімітом у розмірі, зазначеному у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. Тим самим банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. В свою чергу, відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту, а також здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням грошових коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. Однак, відповідач не надавав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином зобов`язання за Договором не виконав. У зв`язку із зазначеними порушенням зобов`язань, у відповідача виник загальний розмір заборгованості, що станом на 22.02.2023 становить 58 062,64 грн., який підлягає стягненню з відповідача.

Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорювалось та не спростовано, 18.05.2013 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав документ мовою оригіналу Анкета-заявление о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке, та отримав банківську картку.

До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанку» та Інформацію та контактні дані кредитодавця, яка підписана відповідачем.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 22.02.2023 року становить 58062.64 грн., з яких 47840,13 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 10222,51 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона-піприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У підписаній відповідачем Анкеті-заяві позичальника від 18.05.2013 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18.05.2013 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім цього, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (18 травня 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (06 березня 2023 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Враховуючи вказане, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18.05.2013 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Окрім цього, судом першої інстанції правильно встановлено, що з Анкети-заявление о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке, «Об актуализации Условий и правил предоставления банковских услуг» суд встановити їх зміст не може, а інші надані позивачем документи не містять підпису відповідача, у зв`язку із чим, відсутні підстави вважати, що відповідач був повідомлений про умови отримання кредитних коштів, порядок їх використання, умови настання відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а тому в цій частині суд погоджується з позицією відповідача, що позивач не довів наявності правових підстав для нарахування та стягнення відсотків за користування кредитом.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Крім цього, укладений між сторонами кредитний договір від 18.05.2013 року у вигляді заяви-анкети не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. у справі №342/180/2019р.

Що стосується, заборгованості за простроченими відсотками, то слід вказати, що про можливість сплати відсотків за кредитним договором дійсно було вказано у «Додатковій інформації», підписаній відповідачем (а.с. 34-35).

Однак, слід вказати, що з такої інформації вбачається, що вона була актуальною лише до 24.10.2020 року та жодним чином не замінює умов договору та не є таким умовами, оскільки як вбачається із самої Інформації (а.с. 34): «…Умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо».

Окрім наведеного, як вбачається з доданої до анкети-заяви Інформації, вказані у останній відсотки могли бути актуальними та діяти лише до 24.10.2020 року, проте з розрахунку заборгованості вбачається, що прострочені відсотки банк почав нараховувати з 01.08.2022 року, відповідно будь-яких доказів, які б свідчили про те, що сторони домовилися про нарахування відсотків у розмірі, який вказаний у поданому банком розрахунку немає.

Крім цього, як вбачається з розрахунку заборгованості за договором, позивачем самостійно здійснювалося нарахування відсотків за прострочений кредит від 60 до 84% річних, при цьому відповідач, умов та правил, якими б таке збільшення відсоткової ставки було передбачено, не підписував. Будь-яких доказів про те, що Банк повідомляв відповідача про зміну (збільшення) процентної ставки та він визнавав таку зміну та у будь-якій формі погоджувалося на сплату таких відсотків матеріали справи не містять.

Враховуючи вказане, підстав для стягнення заборгованості за простроченими відсотками немає та у задоволенні цієї вимоги судом першої інстанції відмовлено правильно.

Судом першої інстанції правильно вказано, що враховуючи доводи відповідача, що такий міг фактично отримати від банку грошові кошти, заявлені позивачем як заборгованість за кредитом у сумі 47840,13 гривень та використати на потреби вказані у виписці за договором, при цьому, АТ КБ «ПриватБанк» у період часу з 31.08.2013 по 24.03.2023 стягнуто з рахунку відповідача кошти у виді відсотків за користування кредитним лімітом у сумі 43481,24 грн., як вбачається з вищевикладеного без достатньої правової підстави, а різниця у розмірі 4358,89 гривень ОСОБА_1 у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернута, тому в цій частині позивач має обґрунтоване право вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, у зв`язку із чим позов підлягає до часткового задоволення.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що сума про яку вказує позивач у розмірі 20826,01 грн. не є коштами, які отримав відповідач від позивача, а є відсотками, які погашалися за рахунок кредиту, тобто відсотками нарахованими на основну суму боргу банком, які зараховані ними в основну суму боргу. Така сума є навіть більшою ніж 22000 грн., а саме 24697,83 грн. і складається з двох сум за період з 01.06.2015 року по 30.06.2019 року у розмірі 3026,39 грн. та за період з 01.07.2019 року по 22.02.2023 року у розмірі 21671,44 грн.

Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу слід відхилити, рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, а також практиці Верховного Суду, яка аналогічна до правовідносин, що виникли у даній справі на відміну від тієї практики, на яку посилався Банк у своїх заявах та скарзі та, яка, слід вважати, не може бути застосовна у даному спорі, оскільки така помилково потлумачена Банком стосовно даного спору.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 11 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали безпосередньо до суду Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 25 січня 2024 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра