КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2024 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/12081/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів - Мазурик О. Ф., Желепи О. В.

при секретарі Мудрак Р. Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Тетіївського районного суду Київської області у складі судді Мандзюка С.В.

від 17 квітня 2024 року

у цивільній справі № 940/233/24 Тетіївського районного суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

треті особи: Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович,

про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказував, що 06.10.2017 року приватним нотаріусом КМНО Швецем Р. О. вчинений виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 14880, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № К2ХХRRХ10000367 від 23.05.2007 року у розмірі 179 969 грн. 54 коп.

Позивач стверджував, що вказаний виконавчий напис є незаконним, оскільки вчинений без належного підтвердження безспірності суми боргу, нотаріально договір не посвідчувався, а отже виконавчий напис не є документом, за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Просив задовольнити позов та визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 14880, вчинений 06.10.2017 року приватним нотаріусом КМНО Швецем Р. О., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 179 969 грн 54 коп, стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти за виконавчим написом в сумі 28243 грн 49 коп. та понесені судові витрати.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 17 квітня 2024 року позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 14880 вчинений 06.10.2017 року приватним нотаріусом КМНО Швецем Р. О., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 179 969 гривень 54 копійки.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти за виконавчим написом № 14880 вчиненим 06.10.2017 року приватним нотаріусом КМНО Швецем Р. О. в розмірі 28243 гривні 49 копійок, понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 3028 гривень 00 копійок.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Вважає, що суд не встановив правову природу спірних правовідносин, не перевірив обставин щодо правомірності правочину, на виконання якого позивач сплатив кошти, зокрема чи встановлена його недійсність законом, чи він визнаний недійсним судом, чи є він неукладеним та яким доказами це підтверджується. Зазначає, що судом першої інстанції не перевірено доводів про те, що під час примусового виконання виконавчого напису позивач жодного разу не оскаржив дії, вчинені державним виконавцем. Кредитний договір від 23 травня 2007 року, на виконання якого було вчинено виконавчий напис, є дійсним, його недійсність не встановлена у встановленому законом порядку, кошти, що надійшли від позивача були сплачені в рахунок погашення заборгованості за даним договором. Вказана обставина підтверджується матеріалами справи та позивачем не спростована. Позивачем не підтверджено належними доказами повне виконання ним кредитних зобов`язань перед Банком.

Вважає, що суд першої інстанції невірно застосував до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України, не врахував правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року у справі №6-88цс13 та від 3 червня 2015року у справі №6-100цс15 за яким визначено, що набуття однією із сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно позивачу. У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, зазначає, що приватний нотаріус КМНО Швець Р. О., при вчиненні виконавчого напису № 14880 від 06 жовтня 2017 року діяв неправомірно та безпідставно, вчинивши виконавчий напис в порушення вимог ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», не пересвідчившись у безспірності вимог відповідача, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та відповідно поверненню коштів на підставі ст. 1212ЦК України.

В судове засіданні суду апеляційної учасники справи не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що 06.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р. О. вчинений виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 14880, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № К2ХХRRХ10000367 від 23.05.2007 року в розмірі 178 169 грн 54 коп. та плату за вчинення виконавчого напису у розмірі 1800 грн 00 коп. (а. с. 12).

Як вказано у виконавчому написі, строк за який провадиться стягнення - 3 764 дні, а саме з 23.07.2007 року по 11.09.2017 року, а заборгованість складається із:

заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9 534,39 грн;

заборгованості за відсотками у розмірі 98 567,09 грн;

заборгованості за комісією в розмірі 295,68 грн;

заборгованості з пені у розмірі 60811,93 грн;

заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн;

заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 8460,45 грн.

На підставі заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» за вказаним виконавчим написом 28.01.2018 року старшим державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Телейчук Т. О. було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 (а. с. 11).

Задовольняючи позовні вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом на договорі, докази нотаріального посвідчення якого відсутні, 06.10.2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14; відповідачем не доведено належними та допустимими доказами направлення позивачу ОСОБА_1 та отримання ним письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання за договором, та дійшов висновку про порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, та порушень порядку повідомлення позичальника про вимогу про усунення порушення, як достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. При цьому суд послався на п. 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року в справі №645/1979/15-ц.

Задовольняючи вимоги про повернення грошових коштів, суд вважав, що правова підстава набуття відповідачем грошових коштів у розмірі 28243 грн. 49 коп., що стягнені з ОСОБА_1 у примусовому порядку у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, є виконавчий напис № 14880, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпала, а отримані відповідачем грошові кошти у розмірі 28243 грн. 49 коп. підлягають поверненню позивачу відповідно до ст. 1212 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно» (крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього Переліку (щодо стягнення за іпотечними договорами)), для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та не чинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин: 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено у перегляді ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.

Розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» у Переліку № 1172 виключено на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 480 від 19 квітня 2022 року.

Із матеріалів справи слідує, що оскаржуваний позивачем ОСОБА_1 виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом 06.10.2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказів на підтвердження посвідчення кредитного договору № К2ХХRRХ10000367 від 23.05.2007 року нотаріально, відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» надано не було.

Отже виконавчий напис вчинений за кредитним договором, що не був посвідчений нотаріально. Доказів та обґрунтувань протилежного учасниками справи не надано.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21.09.2021 року в справі №910/10374/17 зазначила, що оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року в справі № 826/20084/14, укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Зазначене вище дає підстави для визнання спірних виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Відповідно до пункту 1 постанови КМУ від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання за договором, а відтак, і виконання вимог підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, що свідчить про порушення законодавчої вимоги щодо належного повідомлення боржника Банком дотримано не було.

Надані представником відповідача копії листів про направлення позивачу письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором № К2ХХRRХ10000367 від 23.05.2007 року не заслуговують на увагу, оскільки підтверджень отримання такої вимоги позивачем відсутні.

Крім того, з наданих відповідачем документів слідує, що вимога про усунення порушень позивачем була направлена 17 вересня 2017 року, доказом чого є відмітка поштового відділення та фіскальний чек (а.с. 61,63), в той час як виконавчий напис вчинено 06 жовтня 2017 року, тобто з недотриманням тридцятиденного терміну надіслання повідомлення письмової вимоги позивачу про усунення ним порушень за кредитним договором №K2XRRX10000367 від 23 травня 2007 року.

Як порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушень порядку повідомлення позичальника про вимогу про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року в справі № 645/1979/15-ц, п. 52)

Відповідно до ч.1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Окрім іншого, з виконавчого напису нотаріуса слідує, що строк, за який проводиться стягнення становить 3 764 дні, а саме: з 23 травня 2007 року по 11 вересня 2017 року, тобто більше трьох років.

З оглядку на наведене, висновки суду про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є законними й обґрунтованими. Доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують.

Щодо вимог про повернення коштів, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів).

Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна (висновки Верховного Суду у постанові від 06 жовтня 2021 року у справі № 623/363/20 та у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20).

Як встановлено судом, позивачем долучено до матеріалів справи постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1, винесену 28.01.2018 року старшим державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Телейчук Т. О. на підставі виконавчого напису №14880 вчиненого 06.10.2017 року приватним нотаріусом КМНО Швецем Р. О.

Відповідно до виписок по рахунку позивача ОСОБА_1 у АТ КБ «ПриватБанк», упродовж 05.12.2023 року та 11.12.2023 року, на користь останнього було списано грошові кошти в сумі 28243 грн 49 коп. (а. с. 25-26)

Відтак, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у розмірі 28243 грн 49 коп., що стягнені з ОСОБА_1 у примусовому порядку у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, на підставі виконавчого напису № 14880, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, отримані відповідачем грошові кошти у розмірі 28243 грн 49 коп. підлягають поверненню позивачу відповідно до ст. 1212 ЦК України.

З огляду на наведене колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваній ухвалі, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, скаржнику надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Отже, оскаржуване рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 17 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 16 вересня 2024 року.

Судді Є. П. Євграфова

О. В. Желепа

О. Ф. Мазурик