Ухвала

Іменем України

17 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 334/1318/24

провадження № 61-12110ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу адвоката Луценка Юрія Володимировича як представника ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 09 серпня 2024 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідністю «Місто для людей Запоріжжя» про видачу судового наказу у справі № 334/1318/24,

ВСТАНОВИВ:

Ленінським районним судом м. Запоріжжя від 22 лютого 2024 року видано судовий наказ у справі № 334/1318/24 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» заборгованість з надання послуг ЖКГ на загальну суму 11 283,02 грн, яка складається із: заборгованості з оплати послуг з управління багатоквартирним будинком за період з 01 лютого 2021 року до 31 січня 2024 року в розмірі 10 989,00 грн; інфляційних збитків за період з 01 лютого 2021 року до 24 лютого 2022 року в розмірі 232,78 грн; 3 % річних за період з 01 лютого 2021 року до 24 лютого 2022 року в розмірі 61,24 грн та судового збору в розмірі 302,80 грн.

У лютому 2024 року адвокатом Луценком Ю. В. в інтересах боржника ОСОБА_1 подано до суду заяву про скасування судового наказу.

Ленінський районний суд м. Запоріжжя ухвалою від 04 березня 2024 року заяву ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Луценка Ю. В. про скасування судового наказу задовольнив частково. Скасував судовий наказ від 22 лютого 2024 року, виданий Ленінським районним судом м. Запоріжжя у справі № 334/1318/24 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» заборгованості з надання послуг ЖКГ на загальну суму 11 283,02 грн. У стягненні з ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» на користь ОСОБА_1 понесених судових витрат в сумі 11 621,12 грн, що складаються із: 121,12 грн -сплаченого судового збору та 11 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, відмовив.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Луценка Ю. В. оскаржив її в апеляційному порядку.

Запорізький апеляційний суд ухвалою від 09 серпня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Луценка Ю. В. на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2024 року повернув особі, яка її подала.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відповідно до частини першої статті 353 ЦПК України встановлено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду. Даний перелік є вичерпним і ухвали суду про скасування судового наказу не містить.

29 серпня 2024 року адвокат Луценко Ю. В. як представник ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Запорізького апеляційного суду від 09 серпня 2024 року, яка перешкоджає провадженню у справі, та справу передати на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвала Запорозького апеляційного суду від 09 серпня 2024 року прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки ухвала суду першої інстанції також оскаржувалася і в частині відмови у стягненні понесених судових витрат та зазначена ухвала в цій частині, на думку заявника, підлягає апеляційному перегляду окремо від рішення суду.

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ухвала апеляційного суду про повернення апеляційної скарги не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Водночас таке право не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 353 ЦПК України встановлено вичерпний перелік ухвал, на які подаються апеляційні скарги окремо від рішення суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 353 ЦПК України визначено, що в апеляційному порядку оскаржується ухвала суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу.

Інших ухвал, які стосуються судового наказу, зокрема й ухвал про скасування судового наказу, в переліку статті 353 ЦПК України не наведено.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Оскільки ухвала про скасування судового наказу (стосовно будь-яких вимог) не підлягає апеляційному оскарженню відповідно до переліку встановленого статтею 353 ЦПК України, тому апеляційний суд на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 357 цього Кодексу, не приймає до розгляду та повертає апеляційну скаргу.

Отже, повертаючи скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Луценка Ю. В. на ухвалу суду першої інстанції про скасування судового наказу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що стаття 353 ЦПК України містить вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, на які може бути подано апеляційну скаргу окремо від рішення суду. У цьому переліку відсутня ухвала щодо скасування судового наказу, а тому ця ухвала не підлягає апеляційному оскарженню.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що стаття 353 ЦПК України містить вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, на які може бути подано апеляційну скаргу окремо від рішення суду, а оскільки у цьому переліку відсутня ухвала щодо скасування судового наказу, ця ухвала не підлягає апеляційному оскарженню.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують та зводяться до неправильного розуміння заявником норм процесуального права.

Ураховуючи викладене, оскільки правильне застосування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Луценка Юрія Володимировича як представника ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 09 серпня 2024 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідністю «Місто для людей Запоріжжя» про видачу судового наказу у справі № 334/1318/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов