Ухвала

Іменем України

06 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 482/989/15-ц

провадження № 61-11743ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області від 24 квітня 2024 року у складі судді: Сергієнка С. А., та постанову Миколаївського апеляційного суду від 07 червня 2024 року у складі колегії суддів: Тищук Н. О., Самчишоної Н. В., Серебрякової Т. В., у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Химича Олександра Миколайовича, стягувач - товариство з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Химича О. М., стягувач - товариство з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі - ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп»).

Скарга мотивована тим, що рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 03 листопада 2015 року задоволено позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 40 303,36 дол. США.

21 липня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» укладено договір № GL48N718070_I_4 про відступлення прав вимоги, у тому числі за борговими зобов`язаннями ОСОБА_1

13 вересня 2021 року Новоодеський районний суд Миколаївської області частково задовольнив заяву ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» та замінив стягувача у виконавчому листі, проте у задоволенні заяви ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання відмовив.

Однак, ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» пред`явило виконавчий лист до виконання, а приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Химич О. М. 17 травня 2023 року відкрив виконавче провадження.

ОСОБА_1 посилався на те, що виконавче провадження відкрито за виконавчим листом, строк пред`явлення якого до виконання сплинув.

ОСОБА_1 просив постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 17 травня 2023 року визнати протиправною та скасувати.

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 24 квітня 2024 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:

постановою головного державного виконавця від 26 жовтня 2017 року виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі пункту 9 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон № 1404-VIII), тобто, через встановлення законом відповідної заборони. Проте, 23 вересня 2021 року втратив чинність Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Отже, внаслідок дії такої заборони відбулося переривання трирічного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. За таких обставин строк пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив;

ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13 вересня 2021 року у задоволенні заяви ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» про поновлення строку для пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором було відмовлено. Однак, незважаючи на те, що підставою для відмови у поновленні строку для пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа слугувало те, що сам по собі факт того, що виконавчий лист на виконанні у відповідних органах виконавчої служби не перебуває з моменту його повернення стягувачу - з 26 жовтня 2017 року, про існування жодної поважної причини, яка слугувала б підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, враховуючи, що строк пред`явлення після його повернення стягувачу сплинув 26 жовтня 2020 року, заявник не вказав, а сам по собі факт існування невиконаного рішення суду не є підставою для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, суд вважає, що станом на момент відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 17 травня 2023 року з примусового виконання виконавчого листа № 482/989/2015 були відсутні підстави для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, так як строк для його пред`явлення до виконання не сплив;

23 квітня 2021 року набрав чинності Закон України від 13 квітня 2021 року № 1381-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», пунктом 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» якого передбачено, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 23 вересня 2021 року. Відповідно до частини першої статті 12 Закону №1404-VІІІ, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання; надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частини четверта та п`ята статті 12 Закону№1404-VІІІ). Така позиція висловлена Верховним Судом при ухвалені постанов від 21 червня 2023 року у справі №208/5913/22 (провадження № 61-2062св23), від 22 лютого 2024 року у справі №128/2691/16 та є підставою для застосування до правовідносин, що виникли між учасниками даної справи;

з урахуванням того, що постановою головного державного виконавця від 26 жовтня 2017 року виконавчий лист № 482/989/2015 повернуто стягувачу на підставі пункту 9 статті 37 Закону №1404-VІІІ, тобто, через встановлену законом відповідну заборону, і що із закінченням дії такої заборони відбулося переривання трирічного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання (перебіг цього строку почався заново), строк пред`явлення виконавчого документа до виконання на час звернення ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» до суду не сплив. Вказане підтверджується також висновками, викладеними у постанові Миколаївського апеляційного суду від 08 квітня 2024 року у справі № 482/989/15-ц;

оскільки трирічний строк пред`явлення виконавчого документа до виконання розпочався з дня закінчення строку дії відповідної заборони, встановленої Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» через втрачу чинності цього закону, і приватний виконавець відкрив виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 482/989/2015 саме 17 травня 2023 року, тобто, строк його пред`явлення до виконання не сплив, скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 07 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області від 24 квітня 2024 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

на час набрання чинності Законом № 1404-VIII строк пред`явлення виконавчого листа № 482/989/2015 не сплив, а тому виконавчий документ у справі міг бути пред`явлений до виконання протягом трьох років відповідно до пункту 5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII;

на момент винесення головним державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Брушковською О. В. постанови від 26 жовтня 2017 року, якою виконавчий лист № 482/989/2015 повернуто стягувачу на підставі пункту 9 статті 37 Закону № 1404-VIII (через встановлену законом заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення), діяв Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VІІ від 03 червня 2014 року, яким було встановлено заборону на примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань позичальника або майнового поручителя за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами в іноземній валюті;

23 квітня 2021 року набрав чинності Закон України від 13 квітня 2021 року № 1381-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», пунктом 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» якого передбачено, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 23 вересня 2021 року. Згідно з частиною четвертою та п`ятою статті 12 Закону № 1404-VIII строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання; надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони;

ураховуючи те, що постановою головного державного виконавця від 26 жовтня 2017 року виконавчий лист № 482/989/2015 було повернуто стягувачу на підставі пункту 9 статті 37 Закону №1404-VІІІ, тобто через встановлену законом відповідну заборону, і що із закінченням 23 вересня 2021 року (день втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті») дії такої заборони відбулося переривання трирічного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання (перебіг цього строку почався заново), строк пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив. Отже, приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Химич О. М. 17 травня 2023 року правомірно, та в межах строку пред`явлення до виконання, відкрив виконавче провадження за виконавчим листом № 482/989/2015.

15 серпня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області від 24 квітня 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 07 червня 2024 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і прийняти нову постанову, якою скаргу задовольнити.

У клопотанні, яке міститься у касаційній скарзі, ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження, мотивуючи тим, що його представник - адвокат Камінська М. І. не була присутня під час проголошення резолютивної частини оскарженої постанови. Повний текст постанови апеляційного суду не був вручений представнику у день її проголошення чи складення та не був направлений поштою. Окрім цього, ОСОБА_1 служить у лавах ЗСУ і поштою повний текст постанови отримати не мав можливості. Про прийняття постанови апеляційного суду ОСОБА_1 дізнався з ЄДРСР 29 липня 2024 року. На підтвердження указаних обставин суду надано: копію військового квитка та посвідчення на ім`я ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).

Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13 вересня 2021 року задоволено заяву ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп», замінено стягувача у виконавчому листі та у задоволенні заяви про поновлення строку для пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа відмовлено. Тобто, ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» пред`явило до виконання виконавчий документ, строк пред`явлення якого минув, а у приватного виконавця не було підстав для відкриття виконавчого провадження;

станом на дату звернення ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» з заявою про заміну стягувача у виконавчому документі, строк пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання минув, а саме: строк пред`явлення після його повернення стягувачу сплив 26 жовтня 2020 року;

постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 17 травня 2023 року є протиправною і незаконною та підлягає скасуванню.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області по справі № 482/989/15-ц від 03 листопада 2015 року було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» 40 303,36 дол. США, що еквівалентно згідно курсу НБУ на 18 травня 2015 року 834 208,70 грн загальної заборгованості по кредитному договору № 08/10/2007/840 К2739 від 12 жовтня 2007 року.

29 лютого 2016 року Новоодеським районним судом Миколаївської області за заявою ПАТ «КБ «Надра» видано виконавчий лист, який був пред`явлений до виконання.

Згідно інформації з Єдиного реєстру боржників та сайту автоматизованої системи виконавчого провадження виконавче провадження з виконання рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 03 листопада 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку кредитної заборгованості перебувало в Інгульському відділі державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Постановою головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Брушковською О. В. від 26 жовтня 2017 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (встановлено законом заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника).

21 липня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону) було укладено посвідчений нотаріально договір № GL48N718070_I_4 про відступлення прав вимоги, за умовами якого ПАТ «КБ «Надра» передало (відступило) ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» свої права вимоги до ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло права вимоги ПАТ «КБ «Надра» за кредитним договором № 08/10/2007/840 К2739 від 12 жовтня 2007 року. ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло права кредитора, зокрема за кредитним договором № 08/10/2007/840 К2739 від 12 жовтня 2007 року, укладеним ПАТ «КБ «Надра» з ОСОБА_1

ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» пред`явило виконавчий лист до виконання і постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Химич О. М. від 17 травня 2023 року відкрито виконавче провадження.

Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (частина третя статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13 вересня 2021 року в справі № 482/989/15-ц(https://reyestr.court.gov.ua/Review/99564476):

заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про заміну стягувача у виконавчому документі та поновлення строків для його пред`явлення задоволено частково;

замінено стягувача у виконавчому листі з виконання рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області по справі № 482/989/15-ц від 03 листопада 2015 року за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

у задоволенні заяви ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» про поновлення строку для пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором було відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 08 квітня 2024 року в справі № 482/989/15-ц(https://reyestr.court.gov.ua/Review/118195544) апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Камінською М. І. залишено без задоволення, а ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13 вересня 2021 року в оскаржуваній частині залишено без змін.

У постанові апеляційного суду від 08 квітня 2024 року в справі № 482/989/15-ц встановлено, що:

ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло права кредитора, зокрема за кредитним договором № 08/10/2007/840 К2739 від 12 жовтня 2007 року, укладеним ПАТ «КБ «Надра» з ОСОБА_1 ;

постановою головного державного виконавця від 26 жовтня 2017 року виконавчий лист № 482/989/2015 було повернуто стягувачу на підставі пункту 9 статті 37 Закону №1404-VІІІ, тобто через встановлену законом відповідну заборону, і що із закінченням 23 вересня 2021 року (день втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті») дії такої заборони відбулося переривання трирічного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання (перебіг цього строку почався заново), строк пред`явлення виконавчого документа до виконання на час звернення ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» до суду не сплив;

немає підстав вважати, що заява про заміну стягувача у виконавчому документі є такою, що подана поза межами строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001).

Згідно пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Аналіз пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII від 02 червня 2016 року. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм Закону № 1404-VIII до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Аналогічний по суті висновок зроблений і в постановах Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 березня 2018 року у справі № 905/6977/13 та від 02 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011(17/6) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц (провадження № 61-20552св18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення (пункт 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII).

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частина п`ята статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII).

У постанові Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі № 910/18165/13 (провадження № 6-698гс16) зроблено висновок, що «після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення (отримання стягувачем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження). Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року в справі № 718/1816/21 (провадження № 61-3528сво22) зроблено висновок, що:

«системний аналіз положень частини першої статті 58 Конституції України, частин першої та третьої статті 5 ЦК України дає підстави для висновку, що іпотекодержатель, звертаючись до державного реєстратора з метою позасудового врегулювання спору, повинен був керуватися тією правовою нормою, сформульованою в законі, яка була чинною на момент вчинення реєстратором відповідної дії, зокрема й звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації щодо нього права власності за іпотекодержателем. За умови дотримання вимог позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, чинних на момент вчинення такої дії, рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем є правомірним та не підлягає скасуванню судом.

Враховуючи, що протягом 21 та 22 квітня 2021 року Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не діяв, за обставин прийняття 13 квітня 2021 року Верховного Радою України законів № 1381-IX та № 1382-IX, які опубліковані 22 квітня 2021 року та набрали чинності 23 квітня 2021 року, іпотекодержатель мав право на звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку без згоди іпотекодавця, адже Закон № 1381-IX не містить застереження про те, що його положення застосовуються до правовідносин не раніше дня його офіційного опублікування, а тому підстав для застосування норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» станом на 22 квітня 2021 року не було».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2024 року у справі № 182/4087/13-ц (провадження № 61-10163св23) зазначено, що:

«у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частина п`ята статті 12 Закону № 1404-VIII).

На момент винесення державним виконавцем 26 квітня 2017 року постанови про повернення виконавчого документа стягувачу через встановлену законом заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, діяв Закон України від 03 червня 2014 року № 1304-VІІ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким було встановлено заборону на примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань позичальника або майнового поручителя за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами в іноземній валюті.

23 квітня 2021 року набрав чинності Закон України від 13 квітня 2021 року № 1381-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», пунктом 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» якого передбачено, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 23 вересня 2021 року.

На час звернення ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа (у лютому 2023 року) строк дії встановленої Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборони, з якою державний виконавець пов`язував неможливість виконання рішення суду закінчився (23 вересня 2021 року), тому зазначена заява про видачу дубліката виконавчого листа вважається такою, що подана у межах строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, що не було враховано судами першої та апеляційної інстанцій».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 лютого 2024 року у справі № 128/3691/16 (провадження № 61-16245св23) вказано, що:

«частина перша статті 37 Закону № 1404-VIII містить вичерпний перелік обставин, які є підставою для повернення виконавчого документа. Так, згідно з пунктом 9 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частина п`ята статті 12 Закону № 1404-VIII). На момент винесення державним виконавцем 23 травня 2018 року постанови про повернення виконавчого документа стягувачу через встановлену законом заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, діяв Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким було встановлено заборону на примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань позичальника або майнового поручителя за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами в іноземній валюті. 23 квітня 2021 року набрав чинності Закон України від 13 квітня 2021 року № 1381-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» якого передбачено, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 23 вересня 2021 року. На час звернення АТ «Сенс Банк» до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому документі (у грудні 2022 року) строк дії встановленої Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборони, з якою державний виконавець пов`язував неможливість виконання рішення суду, закінчився (23 вересня 2021 року), тому немає підстав вважати, що зазначена заява є такою, що подана поза межами строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання».

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина друга статті 451 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) зазначено, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).

Суди встановили, що: постановою головного державного виконавця від 26 жовтня 2017 року виконавчий лист № 482/989/2015 повернуто стягувачу на підставі пункту 9 статті 37 Закону №1404-VІІІ, тобто, через встановлену законом відповідну заборону; із закінченням дії заборони відбулося переривання трирічного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання (перебіг цього строку почався заново), строк пред`явлення виконавчого документа до виконання на час звернення ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» до суду не сплив. Вказане підтверджується також висновками, викладеними у постанові Миколаївського апеляційного суду від 08 квітня 2024 року у справі № 482/989/15-ц; оскільки трирічний строк пред`явлення виконавчого документа до виконання розпочався з дня закінчення строку дії відповідної заборони, встановленої Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» через втрачу чинності цього закону, 17 травня 2023 року приватний виконавець відкрив виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 482/989/2015 коли строк його пред`явлення до виконання не сплив.

За таких обставин суди зробили обґрунтований висновок про відмову у задоволенні скарги.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження на ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області від 24 квітня 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 07 червня 2024 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області від 24 квітня 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 07 червня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Химича Олександра Миколайовича, стягувач - товариство з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков