РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року м. Володимир

Володимир-Волинський міський суд Волинської області у складі:

головуючої судді Кусік І.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Редько В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , яким вказав, що з відповідачем вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 серпня 2006 року. Згідно рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 лютого 2023 року шлюб між ними було розірвано. Сторони мають від шлюбу двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За час шлюбу сторонами на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30 серпня 2017 року, як подружжям, за спільні коштибула придбана земельна ділянка загальною площею 0,1590 га за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :04:001:03198. Договір купівлі-продажу був оформлений на главу сім`ї відповідача ОСОБА_2 . Позивачка, як дружина, давала дозвіл на придбання земельної ділянки, про що вказано у п. 5.4 Договору.

Право власності відповідача на вказану земельну ділянку було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Відразу після придбання земельної ділянки ними були оформлені усі дозвільні документи на будівництво житлового будинку. Був виготовлений будівельний паспорт на будівництво нового індивідуального (садибного) житлового будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_1 за реєстраційним номером № 18/2 від 04.10.2017 року, на адресу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області направлене повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 05.10.2017 року, яке у листопаді 2017 року зареєстроване Держбудінспекцією за № ВЛ № 06.

Таким чином, після придбання земельної ділянки та отримання необхідних дозвільних документів ними протягом 2017-2018 років був побудований житловий будинок за вказаною вище адресою. З 2018 року житловий будинок є закінчений будівництвом, підключений до електропостачання, підведено водопостачання та водовідведення, встановлено індивідуальне опалення. Через кілька місяців після закінчення будівництва вони почали проживати у цьому будинку. Однак з серпня 2022 року між сторонами почалися певні непорозуміння, що й стало причиною розірвання шлюбу. З метою уникнення можливості поділу спільного майна подружжя, яким спільно побудований житловий будинок, відповідач відмовляється здавати закінчений будівництвом будинок в експлуатацію і також не надає позивачці як співвласнику довіреності на оформлення документів про визнання права власності на нього.

Позивачка не може здійснити державну реєстрацію житлового будинку, оскільки вона не має повноважень діяти від імені колишнього чоловіка ОСОБА_2 , який тривалий час перебуває за кордоном і наміру повертатися в Україну не має. Довіреності для оформлення права власності на житловий будинок відповідач не надає. Через це вона не може зареєструвати місце свого проживання та дітей у цьому будинку. Не може оформити і субсидії.

У добровільному порядку відповідач не бажає провести поділ спільного майна. Тому з огляду на наведене, позивачка просить визнати завершений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 81,5 кв.м, житловою площею 50,1 кв.м, який знаходиться у АДРЕСА_1 , спільним сумісним майном подружжя і визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на частку завершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , та визнати за нею право власності на частку земельної ділянки площею 0,1590 га за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :04:001:0319, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Представник позивача адвокат Смоляр Є.І. надала суду заяву, якою заявлені вимоги підтримала, просила проводити розгляд справи без її участі та задоволити позов з викладених у ньому підстав.

Представник відповідача адвокат Закревський І.В. надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти його задоволення.

Процесуальні дії суду під час розгляду справи.

24 травня 2023 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

З рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 лютого 2023 року, яке набрало законної сили 18 березня 2023 року, вбачається, що між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано шлюб, який було зареєстровано 13 серпня 2006 року.

Від шлюбу сторони мають двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2 відповідно.

З Договору купівлі-продажу серія та номер 1444 від 30 серпня 2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Володимир-Волинського районного нотаріального округу Велимчаницею А.І., вбачається, що відповідач ОСОБА_2 придбав земельну ділянку загальною площею 0,1590 га за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :04:001:03198.

З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 95884776 від 30.08.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:03198 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на АДРЕСА_1 . Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер 1444 від 30 серпня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Володимир-Волинського районного нотаріального округу Велимчаницею А.І.

З будівельного паспорту на Будівництво нового індивідуального (садибного) житлового будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_1 за реєстраційним номером № 18/2 від 04.10.2017 року вбачається, що замовником і забудовником є ОСОБА_2 . У Будівельному паспорті вказано технічні характеристики об`єкта житлового будинку та господарських будівель.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідачем ОСОБА_2 адресу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області направлене повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 05.120.2017 року, яке у листопаді 2017 року зареєстроване Держбудінспекцією за № ВЛ 06.

З довідки Зимнівської сільської ради Володимирського району Волинської області № 17 від 30.01.2022 року вбачається, що за присвоєним кадастровим номером :04:001:03198 знаходиться житловий будинок з адресою АДРЕСА_1 .

З заяви позивачки ОСОБА_1 вбачається, що 2802.2023 року вона звернулася до Зимнівської сільської ради Володимирського району Волинської області з проханням прийняти документи на реєстрацію правова власності будинку за адресою АДРЕСА_1 .

З листа Зимнівської сільської ради Володимирського району Волинської області від 10.03.2023 року № 319/01-17/2-23 вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у реєстрації права власності на вказаний будинок, оскільки нею не подано документ, що підтверджує її повноваження діяти від імені ОСОБА_2 .

Згідно експертного висновку про проведення технічного обстеження житлового будинку на АДРЕСА_1 від 24.04.2023 року, житловий будинок за даною адресою є повністю завершений будівництвом, знаходиться у задовільному стані, відповідає будівельним нормам і готовий до експлуатації.

З наданих представником позивача копій квитанцій вбачається, що у вказаний житловий будинок надаються послуги електропостачання, інтернету, які повністю оплачуються позивакою ОСОБА_1 .

Таким чином, судом встановлено, що на земельній ділянці з кадастровим номером :04:001:03198 за час шлюбу подружжя ОСОБА_5 збудувало житловий будинок на АДРЕСА_1 , будівництво якого закінчено та який фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлюється з вини відповідача.

Згідно положень ст. 368 ч.3 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормами 60 СК України встановлені загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Постановою Верховного Суду України від 07.09.2016 р. по справі № 6-801цс16 визначено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Постановою Верховного Суду України від 21 листопада 2018 року по справі № 372/504/17 визначено, що зазначені нормизакону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт завершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт завершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

При цьому суд може визнати право на частину об`єкта завершеного будівництва за кожною зі сторін.

У даній справі з доказів наданих сторонами слідує, що спірний об`єкт завершеного будівництва збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя; будівництво його фактично закінчено й він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлюється з вини відповідача, а позивач позбавлений можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає йому реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу майна.

Дійшовши висновку про те, що будівництво об`єкту завершеного будівництва є фактично закінченим та він експлуатується за функціональним призначенням, суд виходить з того, що згідно технічного паспорту на зазначене нерухоме майно слідує, що будинок станом на квітень 2023 року готовий до експлуатації, який забезпечений електро-, й водопостачанням, водовідведенням та іншими необхідними побутовими умовами.

За таких обставин, надавши оцінку наданим сторонам доказам у сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , визнавши об`єкт завершеного будівництва житлового будинку на АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та визнавши за позивачкою в порядку поділу майна право власності на 1/2 частину у вказаному майні на підставі ст. 70 СК України та керуючись принципом рівності часток подружжя у спільному сумісному майні. Документів, які б свідчили про необхідність відступу від указаного принципу матеріали справи не містять.Також суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання за позивачкою право власності на частку земельної ділянки площею 0,1590 га за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :04:001:0319, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. 4, 15, 59, 77-80, 141, 212-215, 218, 280 ЦПК України, ст. 331,368,372 ЦК України, ст. 60, 69 ч.1, 70 ч.1 СК України,з урахуванням Постанов ВСУ від 07.09.2016 р. по справі № 6-801цс16, від 21 листопада 2018 року по справі № 372/504/17, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) про поділ спільного майна подружжя задовольнити повністю.

Визнати завершений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 81,5 кв.м, житловою площею 50,1 кв.м, який знаходиться у АДРЕСА_1 , спільним сумісним майном подружжя і визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на частку завершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку земельної ділянки площею 0,1590 га за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :04:001:0319, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, яка подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлено 15 січня 2024 року.

Суддя Ірина КУСІК