КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 758/4795/22

номер провадження №22-ц/824/9188/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Подільського районного суду міста Києва від 17 серпня 2023 року /суддя Рибалка Ю.В./

у справі за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 р. позивач звернувся до Подільського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути заборгованість з відповідачів солідарно розмірі 5527,16 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 156 117,60 грн., а також судовий збір у розмірі 2481,00 грн.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 17 серпня 2023 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість в розмірі 5 527,16 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 156 117,60 грн. Вирішено питання судових витрат. /а.с. 132-135/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, відмовивши у вказаних вимогах.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 17.06.2011 р. у справі № 2- 398/11 було стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (як поручителя) на користь ПАТ «Укргазбанк» 61 412,86 дол. США заборгованості за кредитним договором від 21 серпня 2008 року та 15 000 грн. пені за прострочення виконання зобов`язань сплати заборгованості по кредиту та процентам. На підставі рішення неодноразово відкривались виконавчі провадження. Пройшов значний час і рішення суду не виконувалось внаслідок бездіяльності самого позивача та бездіяльності державної виконавчої служби. В матеріалах справи відсутня інформація, щодо стягнення коштів в результаті відкритих виконавчих проваджень. Однак, виконавчі провадження вже відкриті понад 10 років, і можливо, що була стягнута певна сума в результаті цих виконавчих проваджень як з ОСОБА_4 так і з ОСОБА_5 . Можливо в результаті виконавчих проваджень розмір заборгованості за рішенням суду є меншим ніж вказує позивач, а відповідно і розмір 3% буде іншим. Наголошував, що до позовної заяви приєднана виписка із особового рахунку з 21.08.2008 по 01.02.2022 року, така виписка є внутрішньою фінансовим документом банку, викладена в ній інформація є необ`єктивною та односторонньою. Водночас, будь які докази подані сторонами мають відповідати критеріям достатності, належності та достовірності, що закріплені у статтях 77-80 ЦПК України. Відтак, на думку сторони відповідача, саме на позивача покладається обов`язок довести реальний розмір заборгованості за кредитом. Вказував, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог з ОСОБА_5 , не відповідає обставинам справи, а висновки зроблені із порушенням норм матеріального права, а тому рішення в оскаржуваній частині, підлягає скасуванню.

Представник ПАТ АБ «Укргазбанк» Мікайилов Р.Р. звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість її доводів. Вказував, що доводи апеляційної скарги зводяться до припущень, а позов пред`явлено в порядку ст. 625 ЦК України за несвоєчасне погашення заборгованості. Жодних доказів сплати заборгованості апелянтом не надано.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що між ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК», правонаступником прав та обов`язків якого є ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 387/Ф-/08 від 21.08.2008 р., згідно з умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит у сумі 50 000,00 дол. США на строк з 21.08.2008 р. по 20.08.2015 р. із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи з 13,5 % річних.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 укладено Договір поруки № 387/Ф/08-Р від 21.08.2008 року.

Крім цього, в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором банком прийнято в заставу транспортний засіб марки Tayota Camry, 2008 року випуску, на підставі договору застави від 21.08.2008 р., що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., номер за реєстром 6680.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 17.06.2011 р. у справі з ун. № 2-398/11, позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» ) - 61 412,86 дол. США та 15 000 грн. пені за прострочення виконання зобов`язання.

17.06.2011 р. на виконання зазначеного рішення видано виконавчі листи.

Згідно виписки клієнта АБ «УКРГАЗБАНК» ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором не погашена.

У зв`язку з невиконанням позичальником умов Кредитного договору та рішення суду, що підтверджується виписками по рахунках, відповідно до ст. 625 ЦК України Банк заявляє вимоги сплатити три проценти річних від простроченої суми, а саме: заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 31.01.2019 р. по 01.02.2022 р. (включно) яка складає 5 527,16 дол. США.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно керувався нормами ч. 1 ст. 526 ЦК України про те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та трьох процентів річних аж до повного виконанню грошового зобов`язання.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, наявність судового рішення про стягнення боргу за договором, яке боржник не виконав, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього кодексу, за весь час прострочення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань».

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При цьому, відповідачем жодних належних доказів на спростування позовних вимог не надано.

Враховуючи вищенаведене та те, що рішення Подільського районного суду м. Києва від 17.06.2011 року у цивільній справі № 2-398/11 станом на день розгляду даної справи не виконане, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 31.01.2019 року по 01.02.2022 року у розмірі 5 527,16 дол. США.

Доводи апеляційної скарги, зводяться до припущень, позов пред`явлено в порядку ст. 625 ЦК України за несвоєчасне погашення заборгованості. Жодних доказів сплати заборгованості апелянтом не надано. Відсутня також і конкретизація в чому саме полягає неправильність наданих позивачем розрахунків.

Доводи апеляційної скарги про тривале виконання рішення суду і припущення щодо часткового погашення заборгованості у зв`язку з цим невірності розрахунків, також зводяться до припущень, непідтверджених доказами, які мають відповідати критеріям достатності, належності та достовірності, що закріплені у статтях 77-80 ЦПК України.

Відтак, саме на апелянта покладається обов`язок довести в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 17 серпня 2023 року - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 17 серпня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: