Справа № 372/2125/24
Провадження № 2-1320/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2024 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Проць Т.В.

за участю секретаря Лимаренко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Козинської селищної ради Обухівського району Київської області про визнання права власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просив визнати право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . В обґрунтування заявлених позовних вимог вказав, що 15.09.1999 року ОСОБА_3 , перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_4 , придбав квартиру АДРЕСА_3 . В подальшому, 01.02.2001 року ОСОБА_3 придбав ще одну квартиру за АДРЕСА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. З травня 2008 року позивач почав проживати однією сім`єю з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу. 10.10.2012 року ОСОБА_4 отримала свідоцтва право власності на 1/2 частин квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_5 , як переживша дружина ОСОБА_3 .. Цього ж дня, ОСОБА_4 отримала свідоцтва право на спадщину за законом на 1/4 частин квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_5 . Зазначив, що свідоцтва на 1/4 частку квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_5 нікому не видавалось. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. ОСОБА_5 батько відповідачки та брат ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 31.03.2017 року було визнано за ОСОБА_5 в порядку спадкування право власності на 3/4 частини квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_5 .Ррішенням Обухівського району Київської області від 26.03.2019 року було переглянуто рішення суду від 31.03.2017 року та визнано за відповідачкою право власності на 3/4 частини квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_5 . В подальшому, 10.06.2019 року відповідачка подарувала позивачу частки квартири АДРЕСА_6 . При цьому, позивач надалі утримує вказані квартири самостійно, в зв`язку з чим виникла необхідність звернутись до суду. Позивач зазначив, що відкрито та безперешкодно володіє фактично всією квартирою АДРЕСА_1 . Однак оформити вказане право окрім як у судовому порядку не має можливості.

Ухвалою судді від 24.04.2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 27.05.2024 року залучено до справи у якості співвідповідача Козинську селищну раду Обухівського району Київської області.

Ухвалою судді від 27.05.2024 року витребувано копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

31.07.2024 року на адресу суду надійшла копія спадкової справи № 1074/2012 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 22.08.2024 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд цивільної справи по суті.

Сторони в судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви, в яких просять проводити розгляд справи за їх відсутності, відповідачі не заперечують проти задоволення позову.

Враховуючи, що учасники справи в підготовче засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 17.02.1990 року.

15.09.1999 року ОСОБА_3 придбав квартиру АДРЕСА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу за № 3361.

01.02.2001 року ОСОБА_3 придбав квартиру АДРЕСА_4 , що підтверджується договором купівлі-продажу за № 547.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

З травня 2008 року ОСОБА_1 почав проживати однією без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , що підтверджується копією рішення Обухівського районного суду Київської області від 22.08.2016 року по справі № 372/1052/16-ц.

10.10.2012 року ОСОБА_4 отримала свідоцтва на право власності на частин у праві спільної сумісної власності на майно набуте подружжям за час шлюбу, що складається з квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_5 .

Разом з цим, 10.10.2012 року ОСОБА_4 отримала свідоцтва на спадщину за законом на частку квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_5 .

Як вбачається з матеріалів справи, свідоцтво на частку квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_5 ніхто не отримав. З заявою про прийняття спадщини до нотаріуса зверталась мати померлого ОСОБА_3 ОСОБА_6 , 17.11.1933 року зареєстрована та проживаюча рф, АДРЕСА_7 , однак свідоцтва про право на спадщину за законом останній видані не були.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 31.03.2017 року було визнано за братом померлої ОСОБА_4 - ОСОБА_5 право власності на 3/4 частини квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_5 в порядку спадкування.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 .

Рішенням Обухівського району Київської області від 26.03.2019 року було переглянуто рішення суду від 31.03.2017 року та визнано за донькою померлого ОСОБА_5 ОСОБА_2 право власності на 3/4 частини квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_5 .

10.06.2019 року ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 частку квартири АДРЕСА_6 .

Звертаючись в суд з позовом ОСОБА_1 вказує, що він добросовісно, відкрито, безперервно, починаючи з кінця 2008 року утримує спірні квартири, а тому є всі підстави для визнання за ним права власності на 1/4 частку квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_5 .

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно з положеннями частин першої, другої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Проте, не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Велика Палата Верховного Суду, враховуючи зазначене про умови набуття права власності за набувальною давністю, в постанові від 14 травня 2019 року по справі №910/17274/17, не вбачала підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

За таких обставин, враховуючи, що позивач понад 10 років добросовісно, відкрито, безперервно володіє 1/4 часткою квартири АДРЕСА_6 , та є власником частки вказаної квартири згідно договору дарування від 10.06.2019 року, а вказані обставини не спростовані належними та допустимими доказами, тому суд вважає за можливе визнати за ним право власності за набувальною давністю, оскільки незаконність набуття права власності не випливає із закону та прямо не встановлена судом.

Разом з цим, суд зауважує, що позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 листопада 2022 року у справі № 293/1061/21 (провадження № 61-4347 св 22).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивач був обізнаний про те, що власником 3/4 частини спірної квартири АДРЕСА_5 , на яку він просить визнати право власності за набувальною давністю, була ОСОБА_2 , а тому володіння позивачем 1/4 частиною спірної квартири не можна вважати добросовісним.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд в ухвалі від 17 жовтня 2019 року у справі № 638/9743/18 та в постанові від 13.10.2019 року у справі № 758/9598/18.

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на 1/4 частину квартири АДРЕСА_5 , оскільки сам по собі факт користування позивачем частиною спірної квартири не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову в частині визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно є підставою для державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Керуючись ст.3,12,13,81,89,259,263-265,354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_6 .

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Проць Т.В.