ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7362/24 Справа № 205/5293/24 Суддя у 1-й інстанції - Курбанова Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Космачевської Т.В., Максюти Ж.І.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2024 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу (суддя першої інстанції ОСОБА_4 )

В С Т А Н О В И В:

28 квітня 2024 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, в якому просила розірвати шлюбу між позивачкою та відповідачем, який було укладено 28 грудня 2013 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу залишено без розгляду.

Із вказаною ухвалою суду не погодилась ОСОБА_1 , та через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій вказано, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права та без належного з`ясування обставин справи.

Скарга мотивована тим, що станом на час звернення ОСОБА_1 до ОСОБА_3 з позовом про розірвання шлюбу, провадження у цивільній справі №755/3031/24 відкрито не було.

При постановлені оскаржуваної ухвали доказів відкриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав в суду І інстанції не було.

ОСОБА_2 просила ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2024 року скасувати та направити для продовження розгляду.

Від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Залишаючи позовну заяву без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст. 257 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, у провадженні іншого суду перебуває справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет спору.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення справи без ухвалення рішення, яка застосовується, як правило, у зв`язку з порушенням заінтересованими особами умов реалізації права на звернення до суду і не перешкоджає повторному зверненню до суду з таким же позовом. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін.

Підстави для залишення позову без розгляду наведені у статті 257 ЦПК України.

Пунктом 4 частини 1 статті 257 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.02.2024 року цивільна справа №755/3031/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Бориспільської міської ради Київської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, передана до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за територіальною підсудністю.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2024 року цивільна справа №755/3031/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Бориспільської міської ради Київської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, передана до Дніпровського районного суду м. Києва, як помилково направлена (дата набрання ухвалою законної сили: 15.04.2024 року).

28 квітня 2024 року ОСОБА_1 звертається із даним позовом до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 травня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі № 205/5293/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

В свою чергу, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.05.2024 року цивільна справа №755/3031/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Бориспільської міської ради Київської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, знову передана до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за територіальною підсудністю, оскільки Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська не прийняв до свого провадження справу, яка була йому надіслана, а повернув назад до Дніпровського районного суду м. Києва, допустивши спір про підсудність. (дата набрання законної сили: 22.05.2024 року).

Отже матеріалами справи встановлено, що залишаючи дану у даній цивільній справі позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції не пересвідчився чи було відкрито провадження у справі № 755/5294/24, оскільки, як вбачається з наявної інформації «Судова влада України», цивільна справа № 755/5294/24 надійшла до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 06 червня 2024 року та було призначено склад суду, жодних процесуальних судових рішень, щодо прийняття даної справи до свого провадження чи відкриття провадження, судом постановлено не було.

В свою чергу слід зазначити, що у даній справі № 205/5293/24 провадження було відкрито 01 травня 2024 року, а тому апеляційний суд вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави залишати позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст. 257 ЦПК України, оскільки станом на час постановлення ухвали, провадження у даній справі вже було відкрито та було призначено справу до розгляду.

Згідно частини 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Також згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

У зв`язку із порушенням судом першої інстанції норм процесуального права ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п.37постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25вересня 2015року №10«Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» питання розподілу сум судового збору, пов`язаного з розглядом цієї апеляційної скарги, підлягає вирішенню судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 379, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2024 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

Т.В. Космачевська

Ж.І. Максюта

Повний текст судового рішення складено 19 вересня 2024 року.

Головуючий-суддя О.В. Халаджи