У х в а л а

16 вересня 2024 року

м. Київ

Справа № 754/5243/22

Провадження № 61-12267ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Лізинг» (далі - скаржник), в інтересах якого діє адвокат Лисенко Дмитро Вячеславович (далі - адвокат),

на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 червня 2024 року

у справі за позовом скаржника до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про відшкодування шкоди та

в с т а н о в и в:

1. У липні 2022 року скаржник звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача 76 766,95 грн безпідставно збережених коштів за час незаконного користування майном (автомобілем) скаржника, 166 882,85 грн упущеної вигоди внаслідок знецінення майна, придбаного на замовлення відповідача, яке не було йому відчужене у лізинг, 43 315,00 грн відшкодування збитків внаслідок пошкодження майна (перевищення норм звичайної амортизації).

2. 22 травня 2023 року Деснянський районний суд міста Києва ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову.

3. 19 червня 2024 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції.

4. 3 вересня 2024 року адвокат в інтересах скаржника подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, зокрема, просив скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про задоволення позову.

5. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

5.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

5.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

5.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

5.4. Предметом спору є стягнення коштів. Ціна позову становить 286 964,80 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (620 250,00 грн = 250 х 2481,00 грн такого мінімуму, визначеного у статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік»).

5.5. Скаржник зазначив, що метою касаційної скарги є вирішення правової проблеми та формування єдиної правозастосовчої практики за кондикційним позовом фінансової установи-лізингодавця, а предметом спору - стягнення із колишнього лізингоодержувача доходів від безпідставно придбаного майна. Скаржник стверджує, що «відсутність судових рішень Верховного Суду про захист майнових прав лізингодавця у фінансовому лізингу щодо майнової відповідальності за користування об`єктом фінансового лізингу без належної правової підстави негативно позначається на правозастосовній практиці, що гарантує охорону та захист лізингодавця у цивільних правовідносинах у відповідності до ст. 1212, 1214 Цивільного кодексу України». Крім того, справа має виняткове значення для скаржника, бо законодавчі зміни до Закону України «Про фінансовий лізинг» з 13 червня 2021 року не передбачають імперативної вимоги про нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу.

5.6. Верховний Суд вважає, що скаржник не обґрунтував фундаментальність питання права у цій справі для формування єдиної правозастосовної практики. Можливий вплив бажаного для скаржника висновку щодо застосування норм права на самого скаржника не підтверджує такий фундаментальний характер. Доводи щодо винятковості справи теж не можна вважати належно обґрунтованими. Зв`язок між зміною редакцій Закону України «Про фінансовий лізинг» і власне винятковим значенням саме цієї справи для скаржника останній не мотивував.

5.7. З огляду на зазначене потребу в касаційному перегляді судових рішень саме у цій справі скаржник належно не обґрунтував. Інакше кажучи, відсутнє обґрунтування того, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа - виняткове значення для скаржника.Наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, можливо оскаржити у касаційному порядку, скаржник не мотивував. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

6. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

6.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

6.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

6.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

6.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 рокуу справі«Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

6.5. Скаржник отримав доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мав можливість навести аргументи та докази на користь своїх позовних вимог. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом(частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є легітимною.

6.6. Оскаржені судові рішення за загальним правилом у касаційному порядку оскаржити не можна. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За таких умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній легітимній меті та не порушують сутність права скаржника на доступ до суду.

Керуючись статтями 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Лізинг» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 червня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авегтус Лізинг» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

2. Копію ухвали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко