Провадження № 2/522/1014/24
10 вересня 2024 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді - Домусчі Л.В.,
за участю секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора,
До Приморського районного суду м. Одеси 10.11.2023 року надійшов позов Одеської міської ради до ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 41,7 кв.м. на підставі договору дарування від 01.12.1997 року № 12/5145. 17.09.2020 року представниками Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради, КП «ЖКС «Порто-Франківський» здійснено виїзне обстеження об`єкта містобудування щодо дотримання законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові території м. Одеси, за результатами якого складено відповідний акт. В ході обстеження зафіксовано, що планувальна схема приміщень квартири відображена в технічному паспорті інвентаризації нерухомого майна від 27.01.2005 року, виготовленому КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості». Відповідно до вищезазначеного технічного паспорта квартира АДРЕСА_2 загальною площею 41,7 кв.м. має наступні приміщення:
- житлова кімната площею 11,1 кв.м.;
- житлова кімната площею 14,3 кв.м.;
- кухня площею 8,7 кв.м.;
- коридор площею 5, 2 кв.м.;
- туалет площею 2,4 кв.м.;
Однак, 12.08.2020 року державним реєстратором Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецьким О.С. прийнято рішення № 53577385 (з відкриттям розділу) про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 на підставі наступних документів:
- договору дарування від 01.12.1994 року № 12/5145;
- технічного паспорта від 29.07.2020 року, виданого ТОВ «БТІ ПІВДЕНЬ»;
Матеріали позову суддя отримала 28.02.2023 року.
Ухвалою суду від 14.11.2023 року позов було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позову. Недоліки позову були усунуті 22.11.2023 року.
До суду 30.11.2023 року надійшла відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації відповідача, з якої вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована з 26.10.1994 року за адресою: АДРЕСА_4 .
Зазначену відповідь суддя отримала 01.12.2023 року
Ухвалою суду від 01.12.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні на 22.01.2024 року.
У підготовче засідання призначене на 22.01.2024 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 26.02.2024 року.
Через відсутність електроенергії у приміщенні Приморського районного суду м. Одеси, розгляд справи призначений на 26.02.2024 року було відкладено на 22.04.2024 року.
У підготовчому засіданні 22.04.2024 року була присутня представник Одеської міської ради Лебєдєва Д.Ф., позов підтримала, зазначивши, що всі докази по справі надано, проти закриття підготовчого засідання по справі та призначити її до розгляду по суті не заперечувала.
ОСОБА_1 у підготовче засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзив суду не надавала. Заяв, клопотань щодо розгляду справи за її відсутністю суду також не було надано.
Ухвалою суду від 22.04.2024 року року по справі підготовче засідання закрито та справу призначено до розгляду по суті на 04.06.2024 року.
У зв`язку з відсутністю електропостачання у приміщенні Приморського районного суду м. Одеси розгляд справи, призначений на 04.06.2024 року, відкладено на 04.07.2024 року.
У судове засідання 04.07.2024 року з`явилася представник ОМР ОСОБА_2 ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила Розгляд справи відкладено на 10.09.2024 року.
У судове засідання 10.09.2024 року сторони не з`явилися, від представника ОМР Лєбєдєвої Д.Ф. до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності уповноваженої особи зі сторони ОМР, не заперечували проти заочного розгляду справи.
Відповідачка ОСОБА_1 про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, відзив суду не надавала. Заяв по суті справи також не було надано.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Згідно до п.п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачкою відзиву на позов, зі згоди представника позивача, та у відсутності відповідача, ухвалив слухати справу згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою складення цього судового рішення є 19.09.2024 року.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Згідно матеріалів справи судом встановлено, що 01.12.1994 року на підставі договору дарування, посвідченого Першою одеською державною нотаріальною конторою, зареєстроване за № 12-5145 ОСОБА_1 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат, загальною площею 41,7 кв.м., у томі числі житловою 25,4 кв.м. (а.с. 34-36).
17.09.2020 року представниками Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради, КП «ЖКС «Порто-Франківський» здійснено виїзне обстеження об`єкта містобудування щодо дотримання законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові території м. Одеси, за результатами якого складено відповідний акт. (а.с. 31-33)
В ході обстеження зафіксовано, що планувальна схема приміщень квартири відображена в технічному паспорті інвентаризації нерухомого майна від 27.01.2005 року, виготовленому КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості». (а.с. 41-43)
Відповідно до вищезазначеного технічного паспорта квартира АДРЕСА_2 загальною площею 41,7 кв.м. має наступні приміщення:
- житлова кімната площею 11,1 кв.м.;
- житлова кімната площею 14,3 кв.м.;
- кухня площею 8,7 кв.м.;
- коридор площею 5, 2 кв.м.;
- туалет площею 2,4 кв.м.;
Однак, 12.08.2020 року державним реєстратором Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецьким О.С. прийнято рішення № 53577385 (з відкриттям розділу) про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 на підставі наступних документів:
- договору дарування від 01.12.1994 року № 12/5145;
- технічного паспорта від 29.07.2020 року, виданого ТОВ «БТІ ПІВДЕНЬ»;
Відповідно до нового технічного паспорту від 29.07.2020 року, виготовленого ТОВ «БТІ ПІВДЕНЬ», загальна площа квартири складає 41,4 кв.м. (а.с. 37-39)
Відповідно до плану квартири, відображеного у технічному паспорті від 29.07.2020 року, виготовленого ТОВ «БТІ ПІВДЕНЬ» вбачається наступні приміщення:
- житлова кімната площею 10,9 кв.м.;
- житлова кімната площею 13,4 кв.м.;
- кухня площею 7,7 кв.м.;
- коридор площею 4, 9 кв.м.;
- туалет площею 3,40 кв.м.;
- та наявність підсобного приміщення загальною площею 1,5 кв.м., якого не існувало на момент набуття відповідачкою права власності на квартиру. (а.с. 37-39)
За результатами аналізу матеріалів технічної інвентаризації вищезазначеної квартири у різні роки вбачається приєднання підсобного приміщення площею 1,5 кв.м.
Суду надано копію Акту обстеження об`єкта містобудування щодо дотримання законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові території м. Одеси від 17.09.2020 року, з якого вбачається, що під час проведення комісійного обстеження, власницею квартири АДРЕСА_1 пред`явлено договір оренди від 27.10.2009 року № 4/4, укладений між КП «ЖКС «Порто-Франківський» та ОСОБА_1 , на право користування приміщенням сараю загальною площею 1,5 кв.м. (а.с. 31-33).
Однак, КП «ЖКС «Порто-Франківський» листом від 20.11.2020 року № 592 повідомило, що договір оренди на приміщення сараю за адресою: АДРЕСА_3 , від 27.10.2009 року № 4/4 на ВП № 1 відсутній. Відповідно до даних бухгалтерії КП «ЖКС «Порто-Франківський» по особовому рахунку ОСОБА_1 не здійснювалось нарахувань за користування приміщенням сараю. (а.с. 47).
Проте, у вищезазначеному листі КП «ЖКС «Порто-Франківський» від 20.11.2020 року № 529 вказано, що відповідного приміщення на території двору загального користування не виявлено, підсобне приміщення фактично відсутнє. (а.с. 47-51)
Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради листом від 17.03.2023 року № 01-18/313 повідомив, що за наявною у Департаменті інформацією, рішення про передачу у власність або користування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_4 ) Одеською міською радою не приймалось. (а.с. 61-68)
За результатами комісійного обстеження, проведеного спеціалістами Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, складено відповідний акт огляду земельної ділянки від 20.11.2020 року в якому вказано, що підсобне приміщення, відображене у технічному паспорті від 29.07.2020 року, виготовленого ТОВ «БТІ ПІВДЕНЬ», відсутнє. Земельна ділянки, суміжна з квартирою АДРЕСА_1 , вільна від забудови. (а.с. 57).
Таким чином, з вищенаведеного вбачається наявність незаконної реєстрації права власності на квартиру із підсобним приміщенням, яке фактично не збудоване, однак створює передумови для подальшого самочинного будівництва на земельній ділянці територіальної громади м. Одеси.
Тобто інженер технічної інвентаризації зафіксував наявність прибудови на земельній ділянці комунальної власності без належного документа на право власності або користування такою ділянкою та без фактичної наявності такої прибудови.
Щодо скасування рішення державного реєстратора, на підставі якого було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 з загальною площею 41,4 кв.м., житловою-24,3 кв.м.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно із вимогами ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» держава реєстрація прав проводиться в такому порядку з урахуванням особливостей, визначених цим Законом:
1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;
2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;
3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;
4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;
5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);
6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;
7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;
8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.
Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Згідно з п. 1 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, (далі - Порядок) цей Порядок визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти нерухомості та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.
Відповідно до п. 40 Порядку державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставами для державної реєстрації, зокрема є державний акт на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року.
З матеріалів справи вбачається, що підставою для державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , послугували:
- договір дарування від 01.12.1994 року № 12/5145;
- технічний паспорт від 29.07.2020 року, виданого ТОВ «БТІ ПІВДЕНЬ»;
Суд погоджується із твердженням Одеської міської ради стосовно того, що довідка та технічний паспорт не є правовстановлюючими документами, що посвідчують право власності на прибудову до квартири АДРЕСА_1 на земельній ділянці, що належить територіальній громаді в особі Одеської місткої ради.
Технічний паспорт це документ, який має інформацію про фактичний стан нерухомості, а саме: про площі, поверховості, дату побудови, технічні характеристики покрівлі та фундаменту.
Судом встановлено, що інженер технічної інвентаризації зафіксував наявність прибудови на земельній ділянці комунальної власності без належного документа на право власності або користування такою ділянкою та без фактичної наявності такої прибудови.
За інформацією, викладеної у листі Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради від 13.11.2020 року № 01-11/5055, дані щодо видачі містобудівних умов та обмежень на проектування (реконструкції) об`єкта будівництва, будівельного паспорту забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_4 не значаться.
Відповідно до ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.
Частиною 1 ст. 181 ЦК України встановлюється, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Згідно зі ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Статтею 331 ЦК України встановлюється, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності або спеціального майнового права на нього відповідно до закону.
Отже, для того, щоб новостворене майно стало об`єктом цивільно-правових відносин, необхідним є виконання наступних умов:
- завершення будівництва;
- прийняття до експлуатації;
- державна реєстрація.
Однак, фактично самочинного збудованого приміщення не існує, містобудівні умови та обмеження, декларації про введення об`єкта до експлуатації не отримано.
Згідно зі ч. 1, 2 ст. 181 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.
Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, що є необхідним для підтвердження права власності, і самостійного значення для виникнення права власності немає, оскільки визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права.
Відповідно до ч. 1,2, 3, 4 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 року у постанові № 680/214/16-ц зазначила, що зміст приписів ст. 376 ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного.
Відповідно до п. 1, 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Заявник власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло, перейшло чи припинилося речове право (у тому числі замовник будівництва, девелопер будівництва, управитель фонду фінансування будівництва), або уповноважені ними особи у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав.
Відповідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому п.1 ч. 7 ст. 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються, а також повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 року у справі № 916/2791/13 вказала, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права. Зміст приписів статті 376 ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного.
Отже із вищезазначених фактів та обставин вбачається, що рішення державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 12.08.2020 року № 53577385 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 підлягає скасуванню у судовому порядку як таке, що порушує права територіальної громади м. Одеси на земельну ділянку, на якій знаходиться цей об`єкт, та як таке, що прийняте із порушенням законодавства про державну реєстрацію права власності за відсутності документа, що підтверджує факт наявності даної будови.
Крім того суд зауважує, що 25.01.2023 року на 18-ій позачерговій сесії Всесвітнього комітету спадщини ЮНЕСКО прийнято рішення «18 EXT.COM 5.2» про включення Історичного центру міста-порту Одеса до списку всесвітньої спадщини ЮНЕСКО під загрозою.
Відповідно до ч. 1 ст. 371 Закону України «Про охорону культурної спадщини» об`єкти всесвітньої спадщини, що розташовані на території України, є предметом особливої охорони.
Статтею 372 вищевказаного Закону встановлено, що об`єкт всесвітньої спадщини має правовий статус пам`ятки національного значення з урахуванням особливосте, встановлених Конвенцією, цим Законом і планом управління об`єктом всесвітньої спадщини. Межі території об`єкта всесвітньої спадщини і його буферної зони позначаються відповідними знаками, форма та порядок встановлення яких визначаються центральними органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Межі території об`єкта всесвітньої спадщини визначаються в номінаційному досьє. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, протягом місяця з дня включення об`єкта культурної спадщини до Списку всесвітньої спадщини ЮНЕСКО забезпечує передачу відомостей про встановлені межі об`єкта всесвітньої спадщини для внесення до Державного земельного кадастру та до органу, відповідального за ведення містобудівного кадастру, як відомості про обмеження у використанні земель.
Режими використання об`єкта всесвітньої спадщини визначаються науково-проектною (науково-дослідною) документацією з визначення режимів використання об`єкта всесвітньої спадщини, що складається за результатами проведених досліджень та затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини.
Проведенню містобудівних, архітектурних та ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт на об`єкті всесвітньої спадщини, його території, в буферній зоні передує інформування Комітету всесвітньої спадщини ЮНЕСКО.
Рекомендації Комітету всесвітньої спадщини ЮНЕСКО щодо проектів містобудівних, архітектурних та ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт на об`єкті всесвітньої спадщини, його території, в буферній зоні є обов`язковими для виконання при проведенні таких робіт.
Тобто, наявність незаконної реєстрації права власності на прибудову до пам`ятки архітектури є порушенням не тільки національного законодавства у сфері охорони культурної спадщини, а також і міжнародного, яке забороняє проведення будь-яких самочинних будівельних робіт на території, яка охороняється ЮНЕСКО.
Таким чином, вбачається, що для проведення будівельних робіт на земельній ділянці комунальної власності, а тим паче в зоні всесвітньої спадщини ЮНЕСКО, необхідним є дотримання імперативної процедури отримання дозвільних документів. При новому будівництві обов`язковим є отримання містобудівних умов та обмежень як засобу контролю забудови території охоронюваної зони та закріплення відповідних вимог при будівництві об`єкта нерухомості.
З огляду на вищевикладене суд вважає обґрунтованими посилання позивача на порушення прав територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради з огляду на те, що самочинне будівництво не існує, однак наявний факт його державної реєстрації.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до змісту ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Судом встановлено, що позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 026,00 грн.
Керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 319-321, 328, 376, 386 ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 2, 4, 10-13, 43, 49, 51, 64, 76, 81, 82, 89, 95, 133, 141, 210, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд,
Позовну заяву Одеської міської ради до ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) на користь Одеської міської ради (на рахунок Юридичного департаменту Одеської міської ради: ідентифікаційний код 26302537, р/р НОМЕР_2 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172) судовий збір у розмірі 4 026 (чотири тисячі двадцять шість) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання)без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 19.09.2024 року.
Суддя Л.В. Домусчі