справа № 356/206/23 головуючий у суді І інстанції Горбенко Н.О.
провадження № 22-ц/824/339/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Кухаренко Ольгою Володимирівною на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Березанської міської ради про визначення місця проживання дітей з матір`ю та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Березанської міської ради Київської області; Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Березанської міської ради, про визначення місця проживання дітей з матір`ю, в якому просила визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з позивачкою.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 грудня 2017 року, який постановою Київського апеляційного суду від 28 грудня 2022 року у справі № 356/102/22 розірвано.

В період перебування у шлюбі у них народились доньки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказала, що діти зареєстровані з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 : ОСОБА_3 зареєстрована з 04 лютого 2019 року, а ОСОБА_4 з 10 грудня 2020 року, та починаючи з серпня 2019 року постійно проживають за вказаною адресою.

Відповідно до довідки №7 від 20 березня 2023 року ОСОБА_3 з 22 вересня 2021 року відвідує ясла-садок «Ластівка» в м. Березань Київської області, звернення щодо влаштування дитини в заклад було від позивачки.

Зазначила, що наразі вона перебуває у декретній відпустці, але постійно піклується про навчання та освіту своїх доньок, які відвідують гуртки, супроводжує старшу доньку до дитячого садочка, готує їжу, займається їх розвитком та вихованням, вчасно звертається до лікаря та піклується про їх здоров`я, а також має дуже високий психологічний контакт з доньками, прив`язаність одна до одної.

Тому, з огляду на досвід, який є в суспільстві, проживання дітей саме з матір`ю є для них більш прийнятним, оскільки в матері більше емоційно-вольової мотивації, можливостей та часу приділяти дитині увагу, ніхто не може замінити дітям рідну матір.

16 травня 2023 року ОСОБА_1 через представника - адвоката Кухаренко О.В. подано зустрічну позовну заяву, в якій просив суд визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком за місцем його проживання або перебування.

Зустрічний позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 бажає захистити права та інтереси своїх малолітніх дітей на гармонійний розвиток в спокійному, безпечному та стійкому середовищі, не допустити завдання їм фізичної та психологічної шкоди зі сторони матері шляхом визначення місця проживання дітей з ним, виходячи з того, що з моменту припинення фактичних шлюбних відносин, ОСОБА_2 чинить психологічний та фізичний тиск на дітей, а також забороняє будь-який контакт із ним. Крім того, що ОСОБА_2 застосовує не цивілізовані методи виховання, а саме: використовує силові методи виховної поведінки, побиття, діти не відвідують дошкільні навчальні заклади, старша донька ОСОБА_5 неодноразово скаржилася йому на застосування зі сторони матері сили та використання нецензурних слів.

Вважав, що за таких обставин не може йти мови про духовне та моральне благополуччя дітей, забезпечення виховання в атмосфері взаємоповаги та любові, відсутні будь-які обставини, які відповідно до вимог чинного законодавства України можуть позбавити його права на безперешкодне спілкування та виховання дітей, постійне проживання дітей разом із батьком, тому доцільним визначити місце проживання дітей із ним, а не з матір`ю.

Стверджував, що проживання дітей з матір`ю не відповідає їх інтересам, а він має можливість забезпечити дітям належні умови проживання, виховання, освіти та відпочинку, розвитку як особистості, чого мати зробити не в змозі, оскільки, не має самостійного доходу та має нестабільну психіку.

Вказав, що веде здоровий спосіб життя, антисоціальними проявами не вирізняється, до кримінальної відповідальності не притягувався, у психоневрологічному диспансері та у нарколога на обліку не перебуває, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, у взаємовідносинах із доньками має порозуміння, прихильність з боку дітей та тісні сімейні стосунки.

Він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , а відтак, має можливість у повному обсязі забезпечити оптимальні умови для проживання та задовольнити гармонійний розвиток особистості дітей в атмосфері любові, підтримки, моральної та матеріальної забезпеченості, в той час як мати не мас офіційного місця роботи та доходу, а також використовує фізичні методи виховної поведінки, що завдає фізичного болю дітям. Графік його роботи є гнучким, що дає можливість здійснення ним безперешкодного піклування та турботи про дітей, діти з самого народження перебувають у дружніх та приязних відносинах з ним. Він проживає у квартирі, де окремо виділено кімнату для дітей та де створені всі умови для проживання, виховання та утримання. Діти під час проживання з батьком перебувають в люблячій атмосфері та у відносинах, заснованих на довірі.

Оскільки сторони не дійшли згоди щодо того, з ким будуть проживати їх малолітні діти, з метою уникнення та запобігання негативних наслідків для фізичного та психологічного здоров`я дітей, що може зашкодити їх розвиткові, з метою захисту прав та інтересів малолітніх дітей на гармонійний розвиток в спокійному та стійкому середовищі, змушений звернутись до суду із вказаним позовом. В той же час, поважаючи право доньок на підтримання регулярних особистих стосунків і прямих контактів з матір`ю, він не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача із доньками, готовий із свого боку сприяти тому, щоб діти через припинення фактичних шлюбних відносин батьків не були позбавленні її піклування.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 06 липня 2023 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Березанської міської ради Київської області; Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей, зустрічний позов об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Березанської міської ради Київської області, про визначення місця проживання дітей з матір`ю.

03 серпня 2023 року до суду від представника ОСОБА_2 - адвоката Філатової О.С. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому остання категорично не погодилась із зустрічним позовом, посилаючись на те, що зазначені аргументи ОСОБА_1 нічим не підтверджені та не відповідають дійсним обставинам справи.

Також зазначила, що доводи ОСОБА_1 про те, що він проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 , але при цьому графік його роботи є гнучким, що він проживає у квартирі, де окремо виділено кімнату для дітей та де створені всі умови для проживання, виховання та утримання, не підтверджені жодними доказами. Доказів того, що ОСОБА_1 має якусь зареєстровану за ним нерухомість, крім того ще й окремо виділену кімнату для дітей та де створені всі умови для їх проживання, виховання та утримання, до суду не надано.

Посилалася на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №61-327цс18 від 17 жовтня 2018 року щодо застосування ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю, та те, що ОСОБА_2 не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обов`язків щодо виховання та спілкування з дітьми.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 січня 2024 року позовні вимоги первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Березанської міської ради про визнання місця проживання дітей з матір`ю задоволено. Визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з їх матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Березанської міської ради Київської області; Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання місця проживання дітей відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Кухаренко Ольга Володимирівна 27 лютого 2024 року подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просила скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 січня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічні позовні вимоги у повному обсязі.

Підтримавши доводи зустрічної позовної заяви, представник апелянта вказала на хибність висновків суду першої інстанції та їх невідповідність фактичним обставинам справи.

Зазначила, що місцевий суд не звернув увагу на порушення закону при підготовці висновку органу опіки та піклування у справі, адже засідання комісії проведено без участі батька, який не був повідомлений про дату, час та місце його проведення. Крім того, таке засідання відбулося у період перебування апелянта за кордоном на навчаннях у складі Збройних Сил України і про дати їх проведення комісія була повідомлена заздалегідь.

Вважає, що визначення місця проживання дітей з матір`ю не відповідає їх інтересам, в той час як батько має усі якості та можливості для забезпечення люблячої атмосфери та належних умов для проживання, виховання та утримання доньок.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Кухаренко Ольгою Володимирівною на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Березанської міської ради про визначення місця проживання дітей з матір`ю та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Березанської міської ради Київської області; Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

24 квітня 2024 року представник ОСОБА_6 - адвокат Філатова Ольга Сергіївна подала відзив, у якому заперечила проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Свою позицію обґрунтувала обставинами, на які посилалася у заявах по суті справи, поданих до суду першої інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 червня 2024 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Філатова Ольга Сергіївна заперечила проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

У судове засідання апелянт ОСОБА_1 та його представник не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про розгляд справи повідомлені у встановленому законом порядку, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

В судове засідання інші учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши думку учасника справи, який прибув в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між сторонами виник спір щодо визначення місця проживання дітей.

В ході розгляду справи встановлено, що діти проживають з матір`ю ОСОБА_2 .

З матеріалів справи вбачається, та не спростовано сторонами, що ОСОБА_3 зарахована та відвідує ЗДО (дитячий садок) «Ластівка» в м. Березань Київської області, звернення на влаштування дитини в заклад було від мами ОСОБА_7 .

Відповідно до характеристики ЗДО (дитячий садок) «Ластівка» від 01 серпня 2023 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнята в ЗДО «Ластівка» з 22 вересня 2021 року. Дитина скромна, доброзичлива, врівноважена дитина. Володіє знаннями на належному рівні згідно віку. Дитина забезпечена необхідним приладдям для занять. В садок дитину приводить та забирає мама, ОСОБА_2 . Життям дитини цікавився батько, ОСОБА_1 , який приходив в заклад в квітні 2023 року (в цей час дитина була відсутня в закладі через хворобу).

Згідно наявних у справі пояснень ОСОБА_8 від 01 серпня 2023 року, яка є мамою учениці ОСОБА_9 , яка займається хореографією у викладача ОСОБА_2 , зазначено, що ОСОБА_10 хороший вчитель, уроки проходять в дружній приємній атмосфері, дітей вона навчає танцям, а також акцентує увагу на дружньому відношенні в колективі та вміє професійно спілкуватися з дітьми.

Згідно наявних у справі пояснень ОСОБА_11 від 01 серпня 2023 року, яка є помічницею ОСОБА_2 , зазначено, що ОСОБА_10 проживає зі своїми двома дітьми одна. Батька дітей бачила лише один раз за два роки. Діти розумні, розвинуті на свій вік та здорові. Діти мають тісний зв`язок із мамою і дуже її люблять. Як мама вона прекрасно справляється зі своїми обов`язками. Незважаючи на декретну відпустку, вона працює декілька годин в день.

Згідно наявних у справі пояснень сусідка ОСОБА_2 - ОСОБА_12 від 01 серпня 2023 року, ОСОБА_10 дуже хороша мама, діти в неї виховані та розвинуті на свій вік. Діти її сильно люблять та дуже до неї прив`язані, оскільки маленькі і хочуть робити все разом. Мама їх любить і піклується про них. Вдома в ОСОБА_13 приємна атмосфера, охайна та чиста квартира. У дітей є своя кімната, хороші іграшки, книги, одяг. Хоч вона виховує та забезпечує дітей сама, але завдяки її старанням, діти мають все необхідне для їхнього розвитку та життя. На вихідні вони часто їздять в театри, музеї, зоопарк або розважальні заклади для дітей. Батько дітей ОСОБА_14 з дітьми спілкується не часто, інколи проводив час на вихідних. Останнім часом, близько півроку, до дітей не приїзжав оскільки він військовий, що проходить в службу.

Згідно довідки від 20 березня 2023 року №11 за підписом лікаря ОСОБА_15 , ОСОБА_2 звертається до сімейного лікаря по поводу своїх дітей, постійно приходить зі своїми дітьми на медогляд, консультується.

Згідно акту обстеження умов проживання від 20 березня 2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , для дітей відведено окрему кімнату, де наявні окремі спальні місця, шафа для зберігання речей, діти забезпечені одягом та взуттям відповідно до сезону, мають раціональне харчування, багато іграшок, умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним нормам.

ОСОБА_2 є фізичною особою - підприємцем.

Як вбачається з висновку від 14 липня 2022 року виконавчого комітету Березянської міської ради Броварського району Київської області, який суд першої інстанції вважав за можливе прийняти до уваги, діти активні, легко йдуть на контакт. Щодо прихильності дітей до кожного з батьків ОСОБА_5 повідомила, що всіх любить і всі її люблять, але враховуючи вік дітей, вони не можуть чітко висловити свою думку. Відповідно до виписки із медичної картки ОСОБА_2 звертається до сімейного лікаря за консультаціями відносно малолітніх, постійно ходить з дітьми на медогляд, діти здорові, тобто мати ОСОБА_2 , задовольняє всі потреби дітей.

Також, з висновку вбачається, працівниками Служби встановлено, що батько дітей є військовозобов`язаний, проте разом з дітьми не проживав довгий час, причину неявки на комісію 04 липня 2023 року не повідомив.

Вирішуючи спір по суті пред`явлених вимог, суд, враховуючи вік дітей, психологічний стан та особливості фізичного розвитку, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також дотримуючись балансу між інтересами дітей, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в їх інтересах, вважав, що найкращим інтересам дітей буде відповідати визначення місця проживання їх разом з матір`ю ОСОБА_2 , оскільки зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам доньок сторін з огляду на їх вік, потребу в материнській турботі, догляді, повноцінному вихованні та розвитку, встановлений тісний емоційний контакт (прив`язаність), а потрапляння дітей в інше середовище, де буде змінено їх щоденне та комфортне проживання, може негативно вплинути на подальший їх всебічний розвиток та психоемоційний стан.

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява №2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання суду, яке має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці всіх обставин в їх сукупності, оскільки не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 грудня 2023 року у справі №607/20787/19.

За обставин цієї справи сторони є батьками двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обоє батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 характеризуються позитивно, мають самостійний дохід, забезпечені окремим житлом, докази їх притягнення до адміністративної та кримінальної відповідальності відсутні.

Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Як встановлено з висновку №130, який затверджено виконавчим комітетом Березанської міської ради Київської області від 14 липня 2023 року, орган опіки та піклування дійшов висновку про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_2 .

З Акту обстеження умов проживання, проведеного 22 червня 2023 року представниками служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 служить в ЗСУ та перебуває на навчанні за межами України.

Факт перебування позивача за зустрічним позовом на військовій службі не заперечується учасниками справи.

Враховуючи вік малолітніх ОСОБА_5 та Каталеї (п`ять та три роки відповідно), встановлені у справі обставини, а саме, необхідність забезпечення безпеки дітей, особливо в умовах воєнного стану, перебування батька на військовій службі, яке потребує суворого виконання наказів керівництва і у разі необхідності невідкладного залишення місця проживання і прибуття до місць проходження служби, на переконання колегії суддів місцевий суд правомірно вважав тими обставинами, за наявності яких є недоцільним визначати місце проживання малолітніх дітей з батьком.

При цьому, колегія суддів сприймає критично посилання апелянта на порушення органом опіки та піклування процедури надання висновку про визначення місця проживання дітей, оскільки, з урахуванням встановлених обставин справи, неявка батька на засідання комісії, не призвела до порушень інтересів дітей, а оцінку висновку місцевий суд надав саме з урахуванням інших наявних у матеріалах справи доказів в сукупності.

Враховуючи наведене, дослідивши наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що місцевий суд, вірно прийнявши до уваги ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, їх поведінку щодо дітей, вік дітей, умови проживання та інші обставини, що мають істотне значення, надавши оцінку висновкам органів опіки та піклування, дійшов обґрунтованого висновку, що проживання малолітніх дітей саме з матір`ю буде відповідати якнайкращим інтересам цих дітей та забезпечить їх розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

При цьому батько не позбавлений права спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення про задоволення первісних позовних вимог ОСОБА_2 та відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому рішення суду відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Кухаренко Ольгою Володимирівною - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 січня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 16 вересня 2024 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова