Справа № 367/8139/19
Головуючий у суді першої інстанції: Саранюк Л.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 жовтня 2019 року, ухвалене у складі судді Саранюк Л.П., у цивільній справі №367/8139/19 за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Бучанський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про встановлення факту народження дитини, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про встановлення факту народження дитини. Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Севастополь, Автономної Республіки Крим, яке на даний час за своїм статусом належить до тимчасово окупованої території України, вона народила дитину чоловічої статі. Вона звернувся до Бучанського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області із заявою про проведення державної реєстрації народження дитини, однак у державній реєстрації їй було відмовлено. З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 просила встановити факт народження нею дитини чоловічої статі, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Севастополь, Автономна Республіка Крим, Україна.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 11 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено факт народження ОСОБА_2 дитини чоловічої статі, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Севастополь, Автономна Республіка Крим, Україна.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , який не брав участі у справі, подав апеляційну скаргу. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким встановити факт народження дитини чоловічої статі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Севастополь, АР Крим, Україна, матір`ю якої є - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка України, батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що він не був залучений до участі в справі під час розгляду заяви ОСОБА_2 , оскаржуваним рішенням суду зачіпаються його права, як батька дитини. Вказує, що 10 вересня 2023 року він звернувся до Теплицького районного суду Вінницької області із заявою про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України з метою отримання в подальшому свідоцтва про народження дитини встановленого законодавством України зразка, підтвердження громадянства України дитини та реалізації дитиною всіх належних її прав та свобод громадянина України. Про те, що ОСОБА_2 вже зверталася до суду з аналогічною заявою, при цьому, ввівши суд в оману та не пред`явивши усі необхідні докази, зокрема, щодо нього як батька дитини, йому відомо не було.

Адвокат Вакуліна А.І., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , подала відзив на апеляційну скаргу. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення. Заперечувала проти доводів ОСОБА_1 , вважала їх необґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з наведених у ній підстав.

Адвокат Вакуліна А.І., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , та приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник Бучанського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, в судове засідання не з`явився, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є громадянкою України та народилася у м. Комсомольськ на Амурі, Хабаровського краю ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією паспорта громадянина України, серія НОМЕР_1 , виданим Нахімовським РВ УМВС України в м. Севастополі 23 листопада 2010 року.

Згідно із документами, виданими на тимчасово окупованій території України, під назвою «Медичне свідоцтво про народження» ІНФОРМАЦІЯ_1 о 01 год. 50 хв. ОСОБА_2 у місті Севастополь, Автономної Республіки Крим народила дитину чоловічої статі, вагою 4000 гр. (а.с. 13-14).

Також згідно із документами, виданими на тимчасово окупованій території України, під назвою «Свідоцтво про народження», Відділом запису актів громадянського стану Нахімовського району міста Севастополя Управління ЗАГС міста Севастополя здійснено реєстрацію народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьками вказаної дитини зазначено: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 (а.с. 15).

ОСОБА_2 звернулася до Бучанського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області із заявою про реєстрацію народження ІНФОРМАЦІЯ_1 дитини чоловічої статі, однак у державній реєстрації народження їй було відмовлено, що підтверджується відмовою у державній реєстрації народження № 1607/16.7-46 від 10 жовтня 2019 року у зв`язку з тим, що нею для підтвердження факту народження дитини пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

З метою встановлення факту народження ІНФОРМАЦІЯ_1 дитини ОСОБА_2 звернулася до суду.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_2 та встановив факт народження нею дитини чоловічої статі, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Севастополь, Автономна Республіка Крим, Україна.

Колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції. Судом було порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України визначені ст. 317 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 317 ЦПК України, в редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», в редакції чинній момент ухвалення оскаржуваного рішення суду, державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України.

Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків.

Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них.

У разі смерті батьків або в разі якщо вони з інших причин не можуть зареєструвати народження дитини, державна реєстрація проводиться за заявою родичів, інших осіб, уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилася дитина чи в якому вона перебуває.

Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів.

Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження.

У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок утворення медичної консультаційної комісії та положення про неї затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я.

Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини.

За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Суд в межах розгляду заяви про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України має надати оцінку поданим заявниками доказам, оскільки рішення суду в такій категорії справ повинно ґрунтуватися на дотриманні вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх доказів у сукупності, у тому числі з урахуванням документів, виданих так званими органами та установами самопроголошених утворень, розташованими на окупованій території України.

Тобто, враховуючи положення ч. 3 ст. 317 ЦПК України, в редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду, у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України мають бути зазначені дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

При цьому, суд при прийнятті рішення в даній категорії справ не має права самостійно встановлювати вказані дані, зокрема, повні дані про батьків дитини. Відтак, дані про дату і місце народження особи та про її батьків мають бути зазначені заявником у заяві про встановлення відповідного факту, з якої і має виходити суд при ухваленні рішення.

Як вбачається зі змісту заяви, ОСОБА_2 просила встановити факт народження нею дитини чоловічої статі, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Севастополь, Автономна Республіка Крим, Україна.

В заяві не було зазначено, в повному обсязі даних про батьків дитини.

Відповідно, задовольняючи заяву ОСОБА_2 про встановлення факту народження дитини, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні лише встановив народження громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дитини чоловічої статі, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Севастополь, АР Крим, Україна.

Разом з тим, в порушення вимог, встановлених положеннями ч. 3 ст. 317 ЦПК України, в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції не встановлено та не наведено відомостей про батька дитини.

Крім того, на підтвердження факту народження ІНФОРМАЦІЯ_1 дитини чоловічої статі у м. Севастополь, АР Крим, Україна, ОСОБА_2 надала суду копію паспорта громадянина України ОСОБА_2 , копію свідоцтва про шлюб, який зареєстрований на тимчасово окупованій території, копію медичного свідоцтва про народження, копію свідоцтва про народження дитини, а також копію свідоцтва про реєстрацію місця проживання на тимчасово окупованій території України, виданих органами влади тимчасово окупованої території України.

Разом з тим, надані суду копії документів не є належними та достатніми доказами, того що саме ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 народиладитину чоловічої статі, враховуючи те, що у медичному свідоцтві та свідоцтві про народження дитини матір`ю дитини зазначена ОСОБА_2 . Крім того у свідоцтві про народження дитини батьком дитини зазначено ОСОБА_1 . Згідно свідоцтва про шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 від 25 травня 2018 року після реєстрацію шлюбу дружині присвоєне прізвище ОСОБА_2 . Заявниця ОСОБА_2 надала суду копію паспорта громадянина України, виданого 23 листопада 2010 року. Копії свого паспорту після заміни прізвища внаслідок реєстрації шлюбу ОСОБА_2 не надала.

При цьому, судом першої інстанції помилково не взято до уваги надану заявником копію свідоцтва про шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , зареєстрованого 25 травня 2018 року в м. Севастополі АР Крим, з тих підстав, що дане свідоцтво видане органами влади тимчасово окупованої території України, а тому, згідно положень ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсним і не створює правових наслідків.

Під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «ІlaScu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ.

Суд першої інстанції на зазначене вище уваги не звернув, у зв`язку з чим дійшов до помилкових висновків про задоволення заяви ОСОБА_2 про встановлення факту народження дитини, які не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у справі доказах та порушують норми процесуального права.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 жовтня 2019 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення факту народження дитини.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відмова в задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення факту народження дитини не перешкоджає повторному зверненню до суду батьків дитини з даною заявою, надавши суду докази на підтвердження відомостей, необхідних для встановлення даного факту.

Керуючись ст.ст. 268, 294, 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 жовтня 2019 року скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересована особа: Бучанський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про встановлення факту народження дитини, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 30 серпня 2024 року.

Суддя-доповідач

Судді