Справа №476/141/24
Провадження № 22-ц/812/1240/24
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 вересня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання -Травкіною В.Р.,

за участі відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_2 ,

подану адвокатом Глушич Інною Іванівною

на рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 25 червня 2024 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Чернякової Н.В., дата складання повного тексту не вказана, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини

В С Т А Н О В И В:

21 лютого 2024 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що з 27 серпня 2010 року по 17 червня 2012 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати з нею (позивачкою).

Рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 24 грудня 2012 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 330 грн. щомісячно, починаючи з 12 листопада 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

На сьогоднішній день, а умовах воєнного стану, знецінення коштів, внаслідок інфляції, збільшення видатків на проживання, значно ускладнює можливість забезпечити належне та повноцінне утримання дитини, а тому розмір аліментів, які сплачує відповідач є недостатнім для забезпечення потреб спільної дитини.

Посилаючись на те, що мати, батько мають рівні права та обв`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони шлюбі між собою, відповідач несе військову службу та отримує регулярний дохід, визначений судом спосіб та розмір аліментів не дає можливості забезпечити нормальне існування дитини, просила суд змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 з твердої грошової суми на частку від його доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 25 червня 2024 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини задоволено частково.

Змінено спосіб стягнення аліментів, які стягуються за рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 24 грудня 2012 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 з твердої грошової суми у розмірі 330 грн. щомісячно, на 1/7 частину з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Вирішуючи питання щодо зміни способу стягнення аліментів, судом взято до уваги, що відповідач є працездатним, проходить військову службу та отримує відповідне грошове забезпечення, інших дітей чи утриманців не має, доказів про наявність інших обставин, які б свідчили про неможливість зміни способу стягнення аліментів до суду не надав, а також те, що зміна способу стягнення аліментів у даному випадку не ставить відповідача в скрутне матеріальне становище.

Враховуючи пріоритетність прав дитини на достатнє забезпечення її потреб, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язків батьків щодо утримання дитини, матеріальне становище сторін та інші доводи та заперечення сторін, суд вважав за необхідне змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються за рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 24 грудня 2012 року, з відповідача на користь позивачки на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з твердої грошової суми у розмірі 330 грн., щомісячно, на 1/7 частину з усіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Такий розмір аліментів, на думку суду, є розумним та співмірним з мінімальним розміром аліментів, що визначений законом та слугуватиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Також суд наголошує на тому, що позивачка не позбавлена можливості звернутися до суду для зміни способу стягнення аліментів чи розміру аліментів на утримання доньки у випадку зміни матеріального становища відповідача у майбутньому.

В апеляційній скарзі позивач не погоджується з вищевказаним рішенням та вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, а також не в повному обсязі з`ясовано усі обставини справи, а тому просила про його скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Вказує, що вирішуючи питання щодо зміни способу стягнення аліментів, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що відповідач є працездатним чоловіком, проходить військову службу та отримує відповідне грошове забезпечення, інших дітей чи утриманців не має, доказів про наявність інших обставин, які б свідчили про неможливість зміни способу стягнення аліментів до суду не надано, а також те, що зміна способу стягнення аліментів у даному випадку не ставить відповідача в скрутне матеріальне становище, але під час винесення рішення змінив спосіб стягнення з твердої грошової суми у розмірі 330 гривень, на 1/7 частину з усіх видів доходу відповідача. Саме цей факт є грубим порушенням прав дитини. Оскільки, на одну дитину відповідач має сплачувати 1 /4 частку свого доходу, якщо відсутні інші підстави для зменшення цієї частки.

Правом на подачу відзиву відповідач не скористався.

Про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, апеляційну скаргу підтримують та просять про її задоволення.

Справу розглянуто за відсутності позивача, її неявка у судове засідання зважаючи на приписи частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи без її участі.

Відповідач у судовому засіданні апеляційної інстанції апеляційну скаргу не визнав, просив залишити її без задоволення, а судове рішення без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, відповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що з 27 серпня 2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 06 червня 2012 року розірвано (а.с.12).

Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати з позивачкою.

Рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 24 грудня 2012 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 330 грн. щомісячно, починаючи з 12 листопада 2012 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.13-14).

Відповідач аліменти на утримання доньки не сплачував, внаслідок чого станом на січень 2023 року утворилася заборгованість у розмірі 74517 грн., яка після звернення до суду з цим позовом останнім була погашена. На теперішній час відповідач сплачує аліменти регулярно (а.с.15-21).

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції враховуючи пріоритетність прав дитини на достатнє забезпечення її потреб, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язків батьків щодо утримання дитини, матеріальне становище сторін та інші доводи та заперечення сторін, дійшов висновку про необхідність зміни способу стягнення аліментів, які стягуються за рішенням суду з відповідача на користь позивачки на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з твердої грошової суми у розмірі 330 грн. щомісячно, на 1/7 частину з усіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Такий розмір аліментів, є розумним та співмірним з мінімальним розміром аліментів, що визначений законом та слугуватиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин 1,2 статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За змістом наведеної норми суд визначає аліменти у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором за заявою одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів.

Системний аналіз норм статей 181 - 184 СК України дає підстави для висновку про те, що право на стягнення аліментів на утримання дитини має той з батьків, з ким проживає дитина, і право вибору способу виконання обов`язку щодо утримування дитини належить виключно останньому.

Аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а тому отримання аліментів в більшому розмірі, ніж прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, є безумовним правом дитини, визначеним законом, яке захищається в судовому порядку саме в її інтересах.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача.

В даному випадку, позивач скористалась правом звернення до суду з позовом про спосіб виконання обов`язку щодо утримання спільної дитини сторін в частці від заробітку (доходу) відповідача.

Згідно з частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом

Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі№ 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Аналіз статті 192 СК України дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (збільшення) розміру аліментів, позивач посилалася на те, що на сьогоднішній день, а умовах воєнного стану, знецінення коштів, внаслідок інфляції, збільшення видатків на проживання, значно ускладнює можливість забезпечити належне та повноцінне утримання дитини, а тому розмір аліментів, які сплачує відповідач є недостатнім для забезпечення потреб спільної дитини, відповідач проходить військову службу в ЗСУ та його дохід, є стабільним.

За матеріалами справи, позивачка перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Вознесенської районної військової адміністрації та отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям та допомогу на дітей, які виховуються у багатодітній сім`ї з 01 січня 2024 року по 30 червня 2024 року (а. с. 92-93,94).

Крім того, відповідно до витягу з державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, позивач є фізичною особою - підприємцем (а.с.51).

В даному випадку позивачем не було надано будь-яких доказів на підтвердження зміни фактичних обставин, які потребували б збільшення розміру аліментів у спосіб зміни стягнення аліментів.

Саме по собі посилання позивача на підвищення цін на продукти, одяг, взуття, а також недостатність стягнутих за судовим рішенням коштів для повноцінного розвитку дитини, без доведення позивачем покращення майнового стану платника аліментів не може бути підставою для збільшення розміру аліментів.

Так, судом першої інстанції враховано, що відповідач є працездатною особою, що здатна забезпечувати належний рівень утримання як себе, так і малолітню дитину. На теперішній час відповідач проходить військову службу у Збройних силах України, отримує грошове забезпечення як військовослужбовець, що підтверджується довідкою від 20 березня 2024 року №191/2413( за період з січня 2023 року по 01 березня 2024 року ) (а. с.110-111).

Більш того, колегія суддів враховує, що відповідно до свідоцтва про хворобу №1048 від 09 січня 2019 року, зважаючи на діагноз та постанову ВЛК про причинний зв`язок осколкового поранення, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, відповідач на підставі статті 2-в графи ІІ розкладу хвороб непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час. Відповідно до довідок обласного МСЕК №120512 та № 120513 від 25 лютого 2019 року, ступінь втрати працездатності становить 5% та 10% відповідно (а.с.70-73,74-75).

У відзиві на позовну заяву надану до суду першої інстанції та у судовому засідання суду апеляційної інстанції відповідач не заперечував проти стягнення аліментів на утримання своєї доньки. При цьому вказав, що він проходить службу в зоні постійних бойових дій у зв`язку з чим вимушений велику частину свого доходу витрачати на засоби індивідуального захисту для військовослужбовців та інші необхідні речі. Вважає визначений судом розмір аліментів з врахуванням розміру його грошового забезпечення, який змінюється в залежності від місця проходження служби, є достатнім для забезпечення потреб дитини, її повноцінного розвитку та виховання.

Відтак, з врахування правильним, є висновок суду про наявність підстав для зміни розміру аліментів на утримання доньки, таке рішення відповідає інтересам дитини і забезпечує право дитини на належний рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Колегія суддів погоджується і з визначення судом розміром частки стягнутих аліментів - 1/7.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини колегія суддів оцінює критично, так як належних та допустимих доказів, які б підтверджували необхідність стягнення аліментів саме в такому розмірі та недостатній їх розмір, визначений судом, позивачем представлено не було.

Стягнення аліментів на утримання одніє дитини в розмірі 1/4 частки визначено положеннями частини 5 статті 183 СК України при звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Вказаний спір розглянуто у позовному провадженні, а не в наказному.

Нормою частини 5 статті 183СК України визначено верхню межу розміру стягуваних аліментів саме за судовим наказом, тому посилання апелянта на необхідність її застосування у вказаному спорі є безпідставним.

З огляду на встановлені обставини та надані сторонами докази апеляційний суд вважає, при вирішенні цього спору суд першої інстанції правильно врахував усі істотні обставини, що могли вплинути на визначення розміру аліментів та спосіб їх стягнення, а також обґрунтовано виходив з інтересів та потреб дитини.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги, які правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, не вбачається. За такого відсутні підстави вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат апеляційний суд не здійснює.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Глушич Інною Іванівною, залишити без задоволення, рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 25 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 06 вересня 2024 року.