Провадження № 2/369/117/24
РІШЕННЯ

Іменем України

15.07.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі: головуючого судді Янченко А.В. при секретарі судового засідання Безкоровайній М.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу № 369/10169/20 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пірієва Олена Сергіївна про визнання договорів дарування недійсними правочинами,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду із позовом, у якому просили визнати укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_3 договір дарування житлового будинку та договір дарування земельної ділянки недійсними.

Позовна заява обґрунтована тим, що відповідач ОСОБА_3 , будучи особою, що притягається до кримінальної відповідальності за ч.2 статті 286 КК України у статусі підозрюваного у кримінальному провадженні № 000544 та маючи майнові претензії зі сторони 4-х потерпілих в тому числі позивача ОСОБА_1 , який отримав тяжкі тілесні ушкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, протягом місяця після обрання йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за фіктивним договором дарування 23 липня 2020 року земельної ділянки, площею 0,0822 га та житлового будинку, 138,6 кв. м., посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірієвою О.С., подарував належне йому на праві приватної власності зазначене нерухоме майно рідному сину ОСОБА_4 з метою уникнення від виконання цивільно-правового обов`язку відшкодувати завдану майну та здоров`ю потерпілої особи шкоди.

Зазначені правочини мають наслідки фіктивних договорів, оскільки у відповідачів відсутні наміри створювати юридичні наслідки, а спрямовані на позбавлення позивачів у майбутньому законних прав на можливість задовольнити свої цивільно-правові вимоги у кримінальному провадженні за рахунок нерухомого майна, що перебувало у власності ОСОБА_3 .

В рамках кримінального провадження № 000544 поданий цивільний позов про стягнення з підозрюваного ОСОБА_3 в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди в розмірі понад 700 000 грн., що є співмірним із вартістю подарованого нерухомого майна.

Крім в позові зазначено, що поведінка ОСОБА_3 щодо укладених ним правочинів дарування рідному сину ОСОБА_4 з фіктивними мотивами також свідчить майнові претензії інших трьох учасників дорожньо-транспортної пригоди розмір яких у сукупності буде перевищувати вартість подарованого майна, що вказує на можливість існування реальних побоювань у підозрюваного, що відшкодовувати майно доведеться за рахунок своєї власності (нерухомого майна).

Також зазначено, що ОСОБА_3 має ліміт полісу страхування цивільно-правової відповідальності на відшкодування розміру матеріального збитку не більше 130 000 грн. та 260 000 грн. за шкоду завдану здоров`ю потерпілої особи, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Страховою компанією ПрАТ «Княжа Вієнна Іншуренс Груп» на підставі страхового полісу № АО/3966111 та Заяви-погодження від 06.07.2020 року в якості страхового відшкодування перераховано ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 118 887, 94 грн.

Майнова вимога ОСОБА_2 про відшкодування збитків у цивільному позові до ОСОБА_3 у кримінальному провадженні становить - 261 492,62 грн. з урахуванням виплаченої страховою компанією суми та встановленими висновком № 2092 судового експерта збитками в розмірі 380 380, 56 грн.

Майнова вимога потерпілого ОСОБА_1 у кримінальному провадженні становить близько 34 000 грн. матеріальних витрат (в подальшому буде уточнена та збільшена) та моральних втрат на суму 500 000 грн., яка досі жодним чином не відшкодовується.

Враховуючи недобросовісну поведінку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ризик оформлення вказаного нерухомого майна за наступним фіктивним правочином призведе до набуття новим власником майна статусу добросовісного набувача, у якого витребувати вказане майно може стати утрудненим або неможливим, у зв`язку з чим права потерпілих будуть порушенні при виконання рішення суду в частині цивільно-правових вимог у кримінальному провадженні.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.09.2020 року (суддя Дубас Т.В.) відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче провадження.

Ухвалою суду від 03.09.2020 року заяву представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Ганган В`ячеслава Георгійовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пірієва Олена Сергіївна про визнання договорів дарування недійсними правочинами задоволено.

Накладено арешт на належне на праві приватної власності ОСОБА_4 нерухоме майно, а саме: житловий будинок, 138,6 кв м., та земельну ділянку кадастровий номер № 1:005:0053, площею 0,0822 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;

Заборонено ОСОБА_4 укладати будь-які правочини, а також суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам та нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження нерухомого майна: житлового будинку, 138,6 кв м., та земельної ділянки кадастровий номер № 1:005:0053, площею 0,0822 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачем ОСОБА_3 подано відзив, у якому останній з вимогами позову не погодився.

У відзиві вказано, що ОСОБА_3 не може вважатись боржником лише за фактом досудового розслідування кримінального провадження, факт вини у вчиненні кримінального правопорушення буде встановлено лише вироком суду.

Тільки з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком (в тому числі щодо часткового або повного задоволення цивільного позову) фактично виникнуть грошові зобов?язання по відношенню до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також буде конкретизована точна сума, що підлягає стягненню на їх користь.

Відповідно, відсутній факт ухилення від відшкодування завданих збитків.

Крім того, відповідач зазначає, що у нього наявне майно, забезпечене арештом, накладеним в судовому порядку, яке має значну вартість і за рахунок якого в подальшому можуть бути задоволені вимоги цивільного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_4 відзиву суду не подав.

Дослідивши обставини справи за наявними у справі доказами суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Так позов грунтується на тому, що у позивачів наявні грошові вимоги до відповідача ОСОБА_3 , який уклав із ОСОБА_4 договір дарування від 23 липня 2020 року житлового будинку 138,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та договір дарування земельної ділянки площею 0,0822 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначені грошові вимоги формалізовані шляхом подання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 цивільного позову про відшкодування моральної та матеріальної шкоди в межах кримінального провадження №000544, внесеного до ЄРДР 14 червня 2020 року.

Судом встановлено, що вироком Святошинського районного суду м. Києва від 23 березня 2023 року по справі №759/19740/20 за результатами розгляду кримінального провадження №000544, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 чт. 286 КК України. Крім того, цим вироком задоволено цивільний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 265000 грн. моральної шкоди, стягнуто на користь ОСОБА_2 221000 грн. матеріальної шкоди.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року по справі №759/19740/20, провадження №11-кп/824/3392/2023, вирок Святошинського районного суду м. Києва від 23 березня 2023 року щодо ОСОБА_3 скасовано в частині цивільного позову. Постановлено ухвалу, якою затверджено мирову угоду, укладену між потерпілим ОСОБА_1 , цивільним позивачем ОСОБА_2 та обвинуваченим ОСОБА_3 16 грудня 2021 року, згідно з якою цивільний відповідач бере на себе зобов?язання по сплаті потерпілому 265000 грн. на відшкодування моральної шкоди в день укладення мирової угоди, зобов?язання по сплаті цивільному позивачу 221000 грн. на відшкодування завданої майнової шкоди в день укладення мирової угоди. Провадження в частині цивільного позову закрито.

В ухвалі Київського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року вказано, що згідно мирової угоди ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтвердили, що ОСОБА_3 повністю компенсовано всю моральну та майнову шкоду, завдану ДТП. Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що заявою потерпілого ОСОБА_1 в судовому засіданні 04 серпня 2022 року та письмовою заявою цивільного позивача ОСОБА_2 від 05 вересня 2022 року підтверджено повне відшкодування обвинуваченим ОСОБА_3 завданої їм шкоди та вони не мають претензій майнового характеру до обвинуваченого.

Таким чином, вбачається, що на час вирішення даного позову про визнання недійсними договорів дарування, який грунтувався на існуванні у позивачів майнових вимог до відповідача ОСОБА_3 , останнім вже повністю погашена вся шкода, завдана ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та вони не мають жодних претензій майнового характеру до цього відповідача.

Відповідно, у даному випадку зникла підстава, на якій поданий позов про визнання недійсним договорів дарування, оскільки права позивачів не порушуються.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_5 № 487 від 22.04.2024 року щодо повторного автоматичного розподілу справи № 369/10169/20 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 22.04.2024 року у зв`язку з мобілізацією головуючого судді Дубас Т.В. вказану справу передано на розгляд судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченку А.В.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.04.2024 року (суддя Янченко А.В.) прийнято справу до свого провадження, призначено справу до розгляду по суті на 15.07.2024 року.

Сторони у судове засідання 15.07.2024 року не з`явилися, про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Отже, завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Вказане узгоджується з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

У постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року в справі № 6-137цс14 зроблено висновок, що правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Верховним Судом сформовано сталу практику, що знайшла своє відображення зокрема у постанові від 29 серпня 2023 року по справі № 910/5958/20, де вказано, що при розгляді позову про визнання недійсним оспорюваного правочину судом повинно вирішуватися питання про спростування презумпції правомірності правочину та має бути встановлено не лише наявність підстав, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, але й чи було порушене цивільне право або інтерес особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право (інтерес) порушене та в чому полягає порушення. Крім того, колегія суддів враховує, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси безпосередньо порушені оспорюваним договором.

При цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19).

Поряд з цим у названих постановах Верховного Суду також відзначено, що у разі з`ясування обставин відсутності порушеного права позивача (що є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові), судам не потрібно вдаватись до оцінки спірного правочину на предмет його відповідності положенням законодавства.

З огляду на встановлені судом обставини відсутності порушень прав позивачів та з урахуванням вищеперерахованих норм Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання недійсними договорів дарування.

У відповідності до ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

У даній справі суд своєю ухвалою від 03.09.2020 року забезпечив позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 шляхом накладення арешту на належне на праві власності ОСОБА_4 нерухоме майно, а саме: житловий будинок, 138,6 кв.м., та земельну ділянку кадастровий номер 1:005:0053, площею 0,082 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 заборонено укладати будь-які правочини, а суб?єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам та нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження нерухомого майна житловий будинок, 138,6 кв.м., та земельну ділянку кадастровий номер 1:005:0053, площею 0,082 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

З урахуванням того, що позов до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки недійсними не підлягає задоволенню, то заходи забезпечення такого позову підлягають скасуванню.

Керуючись статтями 2, 11, 258, 259, 263-265 ЦПК України суд, -

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пірієва Олена Сергіївна про визнання договорів дарування недійсними відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.09.2020 року по справі №369/10169/20, у вигляді накладення арешту на належне ОСОБА_4 на праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок, 138,6 кв.м., та земельну ділянку кадастровий номер 1:005:0053, площею 0,082 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та заборони ОСОБА_4 укладати будь-які правочини, а суб?єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам та нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження нерухомого майна: житлового будинку, 138,6 кв.м., та земельної ділянки кадастровий номер 1:005:0053, площею 0,082 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено: 17.09.2024 року.

Суддя А.В. Янченко