Справа № 127/232/22
Провадження № 22-ц/801/293/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 рокуСправа № 127/232/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Медвецького С. К., Рибчинського В. П.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс»,

відповідачка ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 травня 2022 року, ухвалене у складі судді Іщук Т. П. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У січні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 лютого 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 був укладений договір позики № -42923 «Проста позика» відповідно до якого, кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 4 500,00 грн шляхом перерахування кредитних коштів на банківську карту позичальника, зареєстровану для цієї цілі в особистому кабінету на сайті кредитодавця, строком на 20 днів, тобто з 07 лютого 2021 року по 27 лютого 2021 року зі сплатою плати за користування кредитними коштами в розмірі 1,95 % за кожен день.

Договір позики укладено в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики № -42923 від 07 лютого 2021 року, що акцентована відповідачем 07 лютого 2021 року, шляхом підписання електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений позивальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця.

ОСОБА_1 здійснила дії, спрямовані на укладення договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої надалі ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» було перераховано кошти у розмірі 4 500, 00 грн, що підтверджується квитанцією та довідкою.

Перерахування грошових коштів на карту позичальника було здійснено за допомогою компанії ТОВ «Універсальні платіжні рішення», яка відповідно до умов договору доручення на здійснення переказу коштів № ФК-П-20/08-08 від 20 серпня 2020 року, що укладений між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс», зобов`язалась надавати технічну можливість в перерахуванні коштів на карту позичальника на підставі укладеного договору позики.

Згідно з п.п. 2.3 договору позики дата видачі кредиту 07 лютого 2021 року, дата повернення кредиту 27 лютого 2021 року.

23 червня 2020 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги №23-06/20, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників за договорами позики, які зазначені у Реєстрах боржників укладеними між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал», зокрема, за договором № -42923 від 07 лютого 2021 року, укладеним з між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 .

Станом на момент звернення до суду із позовом відповідачка неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, чим грубо порушує істотні умови договору у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 21 грудня 2021 року становить 27 416,11 грн, з яких: 4500,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 1 738,00 грн заборгованість по відсоткам, яка нарахована за акційною відсотковою ставкою, 21 178,11 грн заборгованість по відсоткам, яка нарахована відповідно до п.9.7 договору.

Посилаючись на викладене, позивач звернувшись в суд із даним позовом, просив стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 27 416,11 грн та відшкодувати судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 2 270 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 9 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 травня 2022 року позовні вимоги було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за договором позики № -42923 «Проста позика» від 07 лютого 2021 року в загальному розмірі 27 416,11 грн, з яких: 4500,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 1 738,00 грн заборгованість по відсоткам, яка нарахована за акційною відсотковою ставкою, 21 178,11 грн заборгованість по відсоткам, яка нарахована відповідно до п.9.7 договору.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» судовий збір у розмірі 2 270 грн та 9 000 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що перевіривши надані позивачем розрахунки та взявши до уваги умови договору позики, суд прийшов до переконання про доведеність обставин порушення умов договору в частині своєчасного повернення сум отриманих коштів та своєчасної сплати нарахованих за користування коштами відсотків, отже права позивача порушенні, існує заборгованість за договором, розмір якої встановлений і становить в цілому 27 416,11 грн, в добровільному порядку заборгованість не погашена, а тому сума заборгованості підлягає стягненню в примусовому порядку, а позов задоволенню.

Також суд вважав, що позивачем доведено обставини отримання професійної правничої допомоги в межах цієї цивільної справи, заявлений розмір витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням обставин справи та значення його для позивача, і відповідно з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 9000,00 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу, а також судовий збір у розмірі 2 270 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким рішенням, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 21 грудня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Медвецький С. К., Рибчинський В. П.

Ухвалами Вінницького апеляційного суду від 25 грудня 2023 року апеляційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, а також витребувано справу із суду першої інстанції.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 січня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 січня 2024 року справу призначено до розгляду на 25 січня 2024 року в порядку письмового провадження.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що кредитний договір не був укладений.

Так, позивачем не надано доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вона підписувалася електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа.

Тому, наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом (копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення договору оренди майна з правом викупу між сторонами.

Також позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували перерахування коштів на рахунок ОСОБА_1 .

Долучена позивачем квитанція про сплату від ТОВ «Універсальні платіжні рішення» підтверджують лише те, що кошти отримало ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс», а зовсім не ОСОБА_1 .

Також позивач протиправно нараховував відсотки за користування після спливу строку кредитування, що суперечить висновкам Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Крім того позивач протиправно нарахував ОСОБА_1 проценти за прострочення виконання зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

07 лютого 2021 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № -42923 «Проста позика» (а. с. 7-16).

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 відповідачка мала право отримати та зобов`язана повернути кредит і сплатити плату за користування кредитом у вигляді нарахованих на суму кредиту процентів, за фактичний строк користування кредитом у загальному розмірі 4 500 грн.

Строк користування кредитом становить 20 діб, який починається 07 лютого 2021 року та закінчується 27 лютого 2021 року (п. 2.3).

За користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплатити Товариству плату згідно Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток N? 1 до цього Договору) (п. 2.5).

Кредит надається протягом одного банківського дня одноразово шляхом перерахування коштів виключно на Рахунок позичальника, зазначений ним при подачі заяви про надання кредиту та зазначений у розділі 10 (Реквізити сторін) цього договору (п.п. 3.1, 3.2).

Позичальник зобов`язується здійснити повернення Суми кредиту та нараховані, у відповідності до цього Договору, проценти за користування Кредитом одноразовим платежем в розмірі 6260 гривень (шість тисяч двісті шістдесят гривень 00 копійок) 27.02.2021, шляхом зарахування власних грошових коштів на рахунок товариства не пізніше 27.02.2021 (п. 3.9).

Підписанням цього договору Позичальник, підтверджує, що у відповідності до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» до моменту укладання цього Договору йому надано повну та вичерпну інформацію та документи, що забезпечує правильне розуміння суті наданої фінансової послуги (п. 5.6).

П. 6.2.: Закінчення строку дії договору не звільняє від відповідальності за невиконання та/чи неналежне виконання умов цього договору.

П. 6.3.: За несвоєчасне повернення Кредиту, Позичальник зобов?язаний сплатити на користь Товариства пеню у розмірі 3,9 (три цілих дев?ять десятих) % процента, від суми боргу за кожний день прострочення.

П. 6.4.: У випадку якщо прострочення сплати заборгованості триває понад 10 (десять) календарних днів у Кредитора виникає право на одноразове нарахування штрафу, у розмірі 50 % (відсотків) від Суми кредиту, який може бути нарахований на 10-й день прострочення сплати заборгованості.

У розділі 10 договору «Реквізити сторін» зазначені паспортні дані ОСОБА_1 , банківський рахунок НОМЕР_1 , а також одноразовий ідентифікатор S9K96K5N, відправлений 07 лютого 2021 року о 13 год. 52 хв. 20 сек. Сума кредиту 4 500 грн, строк користування 20 діб.

Відповідно до графіку розрахунку сукупна вартість кредиту у разі повернення 27 лютого 2021 року становить 6 260 грн (кредит 4 500 грн, процентна ставка 1,95 на день акційна), а у випадку прострочення розраховується з урахуванням фактичної дати повернення (процентна ставка 3,90 на день базова). У розділі «Реквізити сторін» зазначені паспортні дані ОСОБА_1 , банківський рахунок НОМЕР_1 , а також одноразовий ідентифікатор S9K96K5N, відправлений 07 лютого 2021 року о 13 год. 52 хв. 20 сек. Сума кредиту 4 500 грн, строк користування 20 діб (а. с. 16).

На а. с. 18-21 знаходяться фото ОСОБА_1 із паспортом у руках та фотокопії окремих сторінок паспорту .

Відповідно до розрахунку заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 21 грудня 2021 року включно становить 27 416,11 грн та складається із 4 500 грн тіло кредиту: 1 738 грн відсотки згідно акційної відсоткової ставки; 21 178,11 грн - відсотки нараховані відповідно до п.9.7 договору за 263 дні прострочення заборгованості, починаючи з 03 квітня 2021 року та до 21 грудня 2021 року. При цьому боржником погашено заборгованість у розмірі 1 584 грн (а. с. 22).

Відповідно до розрахунку заборгованості фізичної особи ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» (кр. дог. -42923), станом на 07.07.2021 р. (включно) заборгованість становить 6 238 грн. При цьому 03 квітня 2021 року оплачено 880 грн базових відсотків, а 23 березня 2021 року 704 грн, що разом становить 1 584 грн (а. с. 23-25).

Відповідно до довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 2873_36 від 30 вересня 2021 року на виконання договору, укладеного між ним та ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс», на переказ коштів ФК-П-20/08-08 від 20 серпня 2020 року, було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта 07-02-2021 14:12:26 на суму 4500,00 грн, маска картки НОМЕР_2 , номер транзакції в системі іРау.ua - 79759315, призначення платежу: Зарахування 4500 грн на карту НОМЕР_2 (а. с. 26).

Вказане підтверджується квитанцією № 79759315 ТОВ «Універсальні платіжні рішення». Призначення платежу за послугу Зарахування 4500 грн на карту НОМЕР_2 (а. с. 27).

23 червня 2020 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги №23-06/20, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників за договорами позики, які зазначені у Реєстрах боржників укладеними між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» (а. с. 28-38).

Відповідно до Акту приймання-передачі Реєстру боржників від 07 липня 2021 року до Договору відступлення прав вимоги №23-06/20 від 23 червня 2020 року ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» передало ТОВ «Вердикт Капітал» вказаний реєстр, у якому ОСОБА_1 зазначена за номером 155 (а. с. 37-42).

Позиція суду апеляційної інстанції

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позов ТОВ «Вердикт Капітал», суд першої інстанції вважав встановленим, що 23 червня 2020 року на підставі договору про відступлення прав вимоги № 23-06/20, укладеного між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал», останнє набуло право вимоги до ОСОБА_1 за Договором позики № -42923 «Проста позика» від 07 лютого 2021 року.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

У постанові Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 (провадження № 12-61гс21) зроблено висновок, що «відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається».

Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц (провадження № 61-43067св18).

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України).

При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними.

Відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі № 910/11177/20).

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У справі встановлено, що правовідносини за договором позики між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 виникли 07.02.2021 року, тобто значно пізніше ніж було укладено договір відступлення права вимоги №23-06/20 від 23 червня 2020 року, у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином. Реєстр боржників № 8, в якому зазначено відповідачку ОСОБА_1 , складений і підписаний 07 липня 2021 року, тобто більш ніж через рік після укладення договору відступлення права вимоги, а отже на час укладення даного договору у ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» було відсутнє право вимоги до ОСОБА_1 за зазначеним вище договором позики.

Водночас підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах.

Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17).

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності.

Також Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17, постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.12.2021 у справі № 911/3185/20).

Колегія суддів звертає увагу, що доказів на підтвердження оплати за договором про відступлення права вимоги №23-06/20 від 23 червня 2020 року позивачем не надано.

Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20).

Ураховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що ТОВ «Вердикт Капітал» не довело порушення його прав ОСОБА_1 та наявність права звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 07 лютого 2021 року, який укладений після відступлення ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» права вимоги за кредитними договорами на користь позивача, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал».

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дотримався вимог матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки позовні вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» не підлягають задоволенню, судові витрати, понесені ним у суді першої інстанції, слід залишити за ним.

Враховуючи те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з ТОВ «Вердикт Капітал» на її користь слід стягнути 3 721,50 грн сплаченого нею судового збору за подання апеляційної скарги (квитанція № 7058-1091-9285-8569 від 17 грудня 2023 року; квитанція № 6433-0622-7886-4327 від 26 грудня 2023 року).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 травня 2022 року скасувати та ухвалити нове:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Судові витрати, понесені Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» в суді першої інстанції, залишити за ним.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 3 721,50 грн судових витрат зі сплати судового збору, понесених нею за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» , юридична адреса вул. Кудрявський Узвіз, 5б, м. Київ.

ОСОБА_1 РНКОПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .

Головуючий В. В. Оніщук

Судді С. К. Медвецький

В. П. Рибчинський