Справа № 296/8459/24
У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

"16" вересня 2024 р. м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду м. Житомира Петровська М.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 суми позики, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира із заявою про видачу судового наказу, відповідно до змісту якого просить видати судовий наказ про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на його користь суму позики в розмірі 40 000 грн та суму судового збору у розмірі 302,80 грн.

Дослідивши матеріали заяви та додані до неї документи на відповідність вимогам ст.ст.161-165 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, виходячи з наступних підстав.

Згідно п.7 ч.1 ст.161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи - підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.3 ст.163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Судом встановлено, що 04.07.2024 між ОСОБА_1 (позикодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір позики, згідно змісту якого позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти в сумі 40 000 грн (сума позики), а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві суму позики в строк не пізніше 08.07.2024 на вказаний у договорі поточний рахунок позикодавця ( НОМЕР_1 ) (пункти договору 1-3, 6).

Договір набуває чинності з моменту передачі позикодавцем суми позики позичальнику згідно з п.п. 2, 3 договору і діє до моменту виконання сторонами своїх зобов`язань у повному обсязі (п.12 договору).

На підтвердження отримання суми позики в розмірі 40 000 грн, заявником надано копію розписки від 04.07.2024, складеної фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 .

Статтею 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина 2 статті 1047 Цивільного кодексу України.).

Верховний Суд при розгляді цивільної справи N 388/1354/17-ц (провадження N 61-45859св18) зазначив, що письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Разом з тим, ОСОБА_1 до заяви про видачу судового наказу не надано доказів на підтвердження обставин невиконання договору позики фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та не повернення суми позики в розмірі 40 000 грн на рахунок позикодавця НОМЕР_1 (виписка по рахунку позикодавця за період з 04.07.2024 по 08.07.2024), а також не надано оригіналу розписки.

Вказані обставини позбавляють суд перевірити викладені в заяві обставини невиконання ОСОБА_2 договору позики, тобто обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (п.4 ч.3 ст.163 ЦПК України).

Пунктом першим частини першої статті 165 ЦПК України встановлено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Положеннями частини другої статті 165 ЦПК України закріплено, що про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу.

Оскільки подана ОСОБА_1 заява про видачу судового наказу не відповідає вимогам статті 163 ЦПК України, суд дійшов висновку про відмову у його видачі.

Керуючись статтями 160-167, 259-261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

постановив:

У видачі судового наказу про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми позики за заявою ОСОБА_1 - відмовити.

Відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 16 вересня 2024 року.

Суддя М. В. Петровська