БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/361/1937/24
РІШЕННЯ

Іменем України

16 вересня 2024 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Петришин Н.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за період затримки розрахунку та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача

У листопаді 2023 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ «Дієса». В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що з 14 травня 2018 року позивач працювала у ТОВ «Дієса» на посаді касира на умовах п`ятиденного робочого тижня. Наказом від 17 серпня 2023 року її звільнено із займаної посади за угодою сторін на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. У день звільнення, 18 серпня 2023 року позивачу видано трудову книжку, однак, заробітну плату за період з 01.07.2023 по 18.08.2023, а також компенсацію за невикористану відпустку тривалістю 31 календарний день виплачено не було. Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ТОВ «Дієса» заборгованість по заробітній платі за період з 01.07.2023 по 18.08.2023 у розмірі 26 204,83 грн.; компенсацію за невикористану відпустку у кількості 31 календарний день - у розмірі 22 385,52 грн.; середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення, виходячи із середньоденного заробітку 748,709429 грн.; моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., а також понесені витрати на сплату судового збору на суму 1 073,60 грн.

Заяви, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Петришин Н.М. від 16 листопада 2023 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, у вказаній ухвалі відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву.

У встановлений ухвалою суду строк, відповідачем відзив на позовну заяву не подано.

Обставини справи, що встановлені судом

З копії трудової книжки серії НОМЕР_1 видно, що позивач ОСОБА_1 14 травня 2018 призначена на посаду касира Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса», про що свідчить запис за № 25 у трудовій книжці позивача.

Згідно запису № 26 у трудовій книжці позивача, 23 травня 2019 року ОСОБА_1 переведено на посаду старшого фахівця групи підготовки та контролю якості у ТОВ «Дієса».

16 липня 2019 року ОСОБА_1 переведено касиром Розподільчого центру департаменту ланцюга постачання у ТОВ «Дієса».

01 листопада 2023 року позивача переведено касиром Розподільчого центру департаменту логістики, дистрибуції та сервісу.

На підставі наказу № Z00/17/08/012 від 17 серпня 2023 року ОСОБА_1 18 серпня 2023 року звільнено із займаної посади за угодою сторін відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗПП України, що підтверджується записом за № 29 у трудовій книжці позивача та копією наказу ТОВ «Дієса» (а.с. 10, 17-19).

Зі змісту вищевказаного наказу ТОВ «Дієса» вбачається, що при звільненні позивача їй підлягає компенсація за 31 календарний день відпустки.

Відповідно до Довідки, виданої 07.11.2023 ТОВ «Дієса» сукупний дохід ОСОБА_1 за липень 2023 року становить 16 095,24 грн., сума до виплати 12 956,67 грн.; за серпень 2023 року сукупний дохід позивача становить 24 006,78 грн., сума до виплати 19 325,46 грн.

Із Довідки форми ОК-7 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, сформованої 15 травня 2024 року видно, що ОСОБА_1 у 2023 році отримала наступні доходи: за січень 14 772,73 грн., за лютий 15 600 грн., за березень 15 260,87 грн., за квітень 16 250 грн., за травень 15 740,63 грн., за червень 15363,64 грн., а за період з липня по грудень доходу не отримувала.

З трудової книжки позивача вбачається, що з 22 серпня 2023 року ОСОБА_1 розпочата виплата по безробіттю.

Згідно Довідки № 1910, виданої 08 грудня 2023 року Броварською філією Київського обласного центру зайнятості, ОСОБА_1 за період з серпня по листопад 2023 року нарахована допомога по безробіттю у загальному розмірі 7 389,79 грн.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У ст. 21 Закону України «Про оплату праці» закріплено, що працівник має право на оплату своєї праці своєчасно на підставі укладеного трудового договору.

За змістом ч. 5 ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Згідно ч. 6 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Заробітна плата повинна виплачуватися працівникові регулярно в робочі дні в строки, встановлені в колективному договорі, не рідше двох разів на місяць, не більше як через 16 календарних днів. Якщо день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Затримка виплати заробітної плати навіть на один і більше днів є порушенням строків виплати згідно зі ст. 241-1 КЗпП України.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною 2 статті 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому в справах про стягнення заборгованості по заробітній платі обов`язок доведення виконання зобов`язань по виплаті заробітної плати покладається саме на роботодавця.

Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У ст. 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За приписами ч.1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

За правилами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У ст. 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком.

При визначенні середньої заробітної плати суд має керуватись положенням «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 05 лютого 1995 року № 100».

Відповідно до п. 2 порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Відповідно до пункту 5 розділу IV порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно п. 8 порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Так, судом встановлено, що у період з 14 травня 2018 року по 18 серпня 2023 року ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Дієса».

Позивач ОСОБА_1 пред`являє вимоги щодо стягнення з ТОВ «Дієса» заборгованості по заробітній платі за період з 01.07.2023 по 18.08.2023 у розмірі 26 204,83 грн., компенсації за невикористану відпустку у кількості 31 календарний день - у розмірі 22 385,52 грн.

Суд погоджується з розрахунком суми компенсації за невикористані дні відпустки.

Жодних доказів на спростування факту несвоєчасної виплати позивачу заробітної плати за період з 01.07.2023 по 18.08.2023, а також невиплати компенсації за відпустку у кількості 31 календарний день, яка згідно ст. 116 КЗпП України повинна виплачуватися у день звільнення працівника, відповідач суду не надав.

Суд звертає увагу, що відповідачем також не надано й контррозрахунку суми нарахованої ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку.

Крім того, ТОВ «Дієса» взагалі не висловило жодних заперечень проти заявлених вимог та не надав ніяких доказів на спростування таких вимог.

У зв`язку із несвоєчасним проведенням остаточних розрахунків з працівником при звільненні, позивач ОСОБА_1 також пред`являє вимоги щодо стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку, виходячи із середньоденного заробітку у розмірі 748,709429 грн., обмежившись шестимісячним строком, який визначено ст. 117 КЗпП України, що складає 137 013,83 грн.

З Довідки ТОВ «Дієса» від 07.11.2023 вбачається, що відповідачем нараховано позивачу сукупний дохід за червень 2023 року у розмірі 15 363,64 грн., сума до виплати 12 367,73 грн., за липень 2023 року у розмірі 16 095,24 грн., сума до виплати становить - 12 956,67 грн.; за серпень 2023 року позивачу нараховано сукупний дохід у розмірі 24 006,78 грн., сума до виплати складає 19 325,46 грн.

Так, відповідно до розрахунку, наведеного у заяві про уточнення позовних вимог, середньоденна заробітна плата позивача становить 748,70 гривень, яка визначена з доходу позивача за липень серпень 2023 року.

Однак, згідно Порядку № 100 від 05 лютого 1995 року, середньоденна заробітна плата має вираховуватися за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні, тобто в даному випадку за червень липень 2023 року, оскільки 18 серпня 2023 року ОСОБА_1 звільнено.

Отже, середньоденна заробітна плата становить: 31 458,88 грн. (сукупний дохід за червень липень 2023 року) / 43 робочих дні (кількість робочих днів за червень липень 2023 року) = 731,60 грн.

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить: 731,60 грн. * 183 дні (період затримки виплати розрахунку при звільненні) = 133 882,80 гривень.

З огляду на викладене, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог в частині стягнення з ТОВ «Дієса» заробітної плати за період з 01.07.2023 по 18.08.2023, компенсації за невикористану відпустку, а також середнього заробітку за період затримки розрахунку з ОСОБА_1 .

Таким чином, стягненню з ТОВ «Дієса» на користь ОСОБА_1 підлягає невиплачена заробітна плати за період з 01.07.2023 по 18.08.2023 у розмірі 26 204,83 грн., компенсація за невикористану відпустку у кількості 31 календарний день у розмірі 22 385,52 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 133 882,80 грн.

Щодо стягнення моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд керується тим, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Стаття 1167 ЦК України, передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно ст. 23, ст. 280, ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, в зв`язку з чим суд виходить з того, що задоволення позовних вимог повинно відповідати як заподіяній моральній шкоді, так і критерію справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Судом установлено, що внаслідок неправомірних дій відповідача, позивач ОСОБА_1 змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки заробітна плата була єдиним джерелом доходу позивача. У зв`язку з тим, що заробітну плату за період з липня по серпень 2023 року, компенсацію відпусток позивач при звільненні не отримала, в останньої утворилася заборгованість по сплаті комунальних послуг, постала необхідність користуватися кредитними коштами для купівлі продуктів та предметів першої необхідності, ліків, що в свою чергу негативно вплинуло на стосунки з рідними та оточуючими.

Крім того, ненадання відповідачем довідки про доходи призвело до того, що ОСОБА_1 не мала змоги отримати допомогу по безробіттю належного розміру, розрахованого відповідно до ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Так, їй нараховано мінімальний розмір допомоги по безробіттю, що вбачається із Довідки Броварської філії Київського обласного центру зайнятості № 1910 від 08 грудня 2023 року.

Суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи, що в результаті несвоєчасного розрахунку з позивачем, невиплаті їй заробітної плати за відпрацьований період спричинена моральна шкода, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, характер винних дій відповідача, вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково. Із відповідача на користь позивача підлягають стягненню 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, що на думку суду є достатнім та таким, що відповідає моральним стражданням, перенесеним позивачем.

Таким чином, з ТОВ «Дієса» на користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення заробітна плати за період з 01.07.2023 по 18.08.2023 у розмірі 26 204,83 грн., компенсація за невикористану відпустку у кількості 31 календарний день у розмірі 22 385,52 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 133 882,80 грн., а також моральна шкода у розмірі 5 000 грн.

Щодо судових витрат

Із матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 073,60 грн., що підтверджується квитанцією від 16.11.2023 (а.с. 1).

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розмірі задоволених вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 1 030 грн.

На підставі викладеного, та керуючись Конституцією України, ЗУ «Про оплату праці», ст. ст. 21, 115, 116, 117 КЗпП, ст. ст. 13, 76, 81, 89, 263-265, 274, 352, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за період затримки розрахунку та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період з 01.07.2023 по 18.08.2023 у розмірі 26 204 (двадцять шість тисяч двісті чотири) гривні 83 копійки (сума визначена без відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів), компенсацію за невикористану відпустку, у кількості 31 календарний день, у розмірі 22 385 (двадцять дві тисячі триста вісімдесят п`ять) гривень 52 копійки (сума визначена без відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів), середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 133 882 (сто тридцять три тисячі вісімсот вісімдесят дві) гривні 80 копійок, а також моральну шкоду у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 030 (одна тисяча тридцять) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Дієса», код ЄДРПОУ - 36483471, адреса місцезнаходження: вул. Велика Васильківська, буд. 45, м. Київ, 03150.

Суддя Наталія ПЕТРИШИН