Справа № 615/754/23
Провадження № 2/615/20/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Токмакової А.П.,

секретаря судового засідання Клименко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Валки Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

за участю представника позивача ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

його представника ОСОБА_4 ,

встановив:

28.04.2023 представник ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики №X150621-17 від 15.06.2021 з додатковою угодою №1 від 20.12.2021 в розмірі 288 865,21 грн., витрати на професійну правничу допомогу 51 666,52 грн. та судовий збір 2888,65 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 15.06.2021 між сторонами укладено письмовий договір позики №X150621-17, предметом якого є передання у власність позичальнику грошових коштів в сумі 173 070,24 грн., що за курсом продажу долара США в АТ КБ «Приватбанк» на день укладення договору еквівалентно 6384 долара США (1 долар США = 27,11 грн.). Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів 15.12.2021 включно.

У зв`язку з частковим погашенням заборгованості за позикою, неможливістю позичальника виконати свої зобов`язання в повному обсязі у визначені договором строки та зміною курсу долара США, за домовленістю сторін додатковою угодою №1 від 20.12.2021 внесено зміни до п.1,5,6 договору позики, за змістом якої, у власність позичальнику передано грошові кошти в сумі 163 441 грн., що за курсом продажу долара США в АТ КБ «Приватбанк» на день укладення додаткової угоди еквівалентна 5965 доларів США (1 долар США = 27,40 грн.). Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів відповідно до додаткової угоди - 15.06.2022 включно, однак він не дотримався умов договору позики з урахуванням додаткової угоди, заходів щодо повернення боргу у визначені строки не вжив та позику не повернув.

Враховуючи, що станом на дату подання позову до суду курс гривні до долара США - 37,70 грн., сума основного боргу, на думку представника, становить 224 880,50 грн. (5965 доларів США * 37,70 грн.), тому загальна сума заборгованості станом на 26.04.2022 складає 288 865,21 грн., в тому числі інфляційні збитки - 216,58 грн., відсотки за користування грошовими коштами 26,14 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань 63 741,99 грн.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу зазначив, що орієнтовна вартість наданих послуг без участі в судових засіданнях становить 20 000 грн. Участь у судових засіданнях становить 3350 грн. за кожен судодень (орієнтовно 2 судових засідання 6700 грн.). Станом на дату подання позовної заяви надано послуг на суму 16 080 грн. У разі прийняття рішення на користь позивача, вона має сплатити додатковий гонорар у розмірі 10% від суми задоволених позовних вимог 28 886,52 грн. Отже, попередня (орієнтовна) сума витрат на професійну правничу допомогу становить 51 666,52 грн. (16080 грн. + 6700 грн. + 28 886,52 грн.).

Після виконання вимог ст.187 ЦПК України на підставі ухвали суду від 18.05.2023 відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд проведено в порядку спрощеного позовного провадження.

21.06.2023 з урахуванням положень ч.8 ст.178 ЦПК України судом ухвалено заочне рішення на підставі наявних доказів в порядку ст.279,280 ЦПК України, яким позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики №X150621-17 від 15.06.2021 з додатковою угодою №1 від 20.12.2021 в розмірі 288 865,21 грн., витрати на професійну правничу допомогу 16 080 грн. та судовий збір 2888,65 грн.

21.07.2023 представник відповідача ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, за результатами розгляду якої ухвалою суду від 22.08.2023 заочне рішення від 21.06.2023 скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

04.09.2023 представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому просить: частково задовольнити позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором позики №Х150621-17 від 15.06.2021 на суму 16 266 грн.; в задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 51666,52 грн. відмовити.

Підтвердив, що дійсно 15.06.2021 між сторонами укладено договір позики №Х150621-17, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав в борг грошові кошти в сумі 173020,24 грн., що за курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США - 27,110 грн.) є сумою еквівалентною 6384 долари США, з умовою повернення у строк до 15.12.2021.

Враховуючи помилки, викладені в графіку повернення суми боргу, вважає, що графік не підлягав застосуванню, оскільки не вірно зазначено рік повернення грошових коштів, а саме замість вірного «2021» року зазначено «2020» рік.

На виконання зазначених умов договору позики ОСОБА_2 проводилось повернення грошових коштів як готівкою, що підтверджується розписками ОСОБА_1 від 17.09.2021 на суму 300 доларів США, від 20.08.2021 на суму 262 долара США, так і шляхом перерахування коштів на карткові рахунки, які вона зазначала в переписці через мобільний застосунок «Viber» (перекази від 20.08.2021 7263,50 грн., 11.11.2022 13837,34 грн., 13.10.2022 13768,50 грн.), що підтверджується скриншотами переказів по рахунку з АТ КБ «Приватбанк» та скриншотами переписки з ОСОБА_1 з мобільного застосунку «Viber».

Наполягає, що додаткову угоду від 20.12.2021 до договору позики №Х150621-17 від 15.06.2021 ОСОБА_2 не укладав та не підписував. Аналогічно не писав та не підписував розписку від 20.12.2021 про отримання грошових коштів в сумі 163441 грн. Вважає, що ці документи сфальсифіковані позивачем з використанням персональних даних відповідача. Вказані обставини підтверджуються копією змінного рапорту за грудень 2021 року, згідно якого ОСОБА_2 20.12.2021 знаходився у відрядженні і фізично не міг підписувати дані документи в м. Харків.

Враховуючи фактичні обставини справи, сума заборгованості ОСОБА_2 за договором позики №Х150621-17 від 15.06.2021 є значно меншою, ніж заявлена в позовній заяві і її розмір, на думку представника, становить 16 266 грн., що за курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США - 27,110 грн.) є сумою еквівалентною 600 доларів США.

Вимогу про стягнення неустойки в сумі 63 741.99 грн. вважає безпідставною, оскільки не узгоджується з вимогами цивільного законодавства. Абз.2 п.10 договору позики №Х150621-17 від 15.06.2021 визначено, що за несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком) позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.

На його думку, вказаний абзац не відповідає вимогам закону і відповідно не підлягає застосуванню, оскільки не відповідає поняттю неустойки, передбаченої ст.549 ЦК України, якою не передбачено можливості обчислювати неустойку (як штраф так і пеню) від суми займу, а необхідно обчислювати від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання. Крім того, взагалі незрозуміло якою є сума «займу» в договорі №Х150621-17 від 15.06.2021, так як укладався договір позики, а не «займу» і відповідно сума «займу» в зазначеному договорі позики не фіксувалась.

Враховуючи, що позивач систематично здійснює діяльність, пов`язану з наданням громадянам в позику грошових коштів, відповідно є сумнівним факт надання саме безпроцентної позики, як зазначено в п.1 договору, що підтверджується розпискою від 15.06.2021 про отримання ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 2730 доларів США від ОСОБА_2 В розписці зазначено про повне погашення заборгованості по договору позики №19/06/20-15 та відсутність претензій у сторін одна до одної. В той же час, аналізуючи в сукупності всі обставини справи, факт укладення нового договору позики №Х150621-17 від 15.06.2021 в день повного погашення заборгованості за попереднім договором позики, свідчить про фіктивність договору позики №Х150621-17 від 15.06.2021, оскільки ОСОБА_2 фактично грошові кошти в сумі 173020,24 грн. не отримував.

Зауважив, що між позивачем та її представником адвокатом Гупалом Р.М. укладений договір про надання правової допомоги від 12.09.2022, згідно якого адвокат зобов`язується надавати клієнту правову допомогу по кримінальних, цивільних, адміністративних, господарських та конституційних справах, а також представляти інтереси клієнта в різних державних органах та установах, а також перед фізичними та юридичними особами. В зазначеному договорі між сторонами визначено права та обов`язки сторін, згідно умов клієнт зобов`язується оплачувати таку допомогу. Відповідно до умов договору представником позивача адвокатом Гупалом Р.М. надано до суду акт наданих послуг та рахунок-фактуру від 26.04.2023, згідно яких сума витрат на правову допомогу на день подання позовної заяви до суду становить 16080 грн.

Вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним із складністю справи та складністю виконаних адвокатом робіт, витраченим часом на виконання робіт та обсягом наданих послуг.

В ухвалі суду від 18.05.2023 про відкриття провадження у справі зазначено, що згідно п.2 ч.6 ст.19 ЦПК України справа є незначної складності, а тому відноситься до малозначних та відповідно до п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України підлягає розгляду за правилами спрощеного провадження. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Звернув увагу, що при визначенні розміру фактично понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу слід враховувати ту обставину, що адвокат Гупал Р.М. надає правову допомогу ОСОБА_1 вже тривалий час по інших цивільних справах аналогічної категорії стягнення заборгованості за договорами позики. Тобто, витрачений час адвокатом Гупалом Р.М. на вивчення документів, юридичних аналіз законодавства, судової практики та підготовка і подача позовної заяви по цій справі є явно завищений і не є співмірним заявленій сумі, оскільки по справах зазначеної категорії адвокатом вже неодноразово проводився юридичний аналіз законодавства, вивчалась судова практика та готувались аналогічні позовні заяви. Ці обставини вказують на те, що цивільні справи про стягнення боргу за договором позики є нескладними для адвоката Гупала Р.М. і не потребують витрачання ним значного часу для подачі позовної заяви до суду. Вважає наявними правові підстави для суттєвого зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які може понести позивач.

Просить врахувати, що фактично позивач ще не понесла витрати на правову допомогу, в матеріалах справи відсутні підтверджуючі первинні фінансові документи (квитанції, чеки, платіжні доручення) про отримання адвокатом Гупалом Р.М. грошових коштів в сумі 51 666,52 грн. Вимога в цій частині ґрунтується на припущеннях про те, що ОСОБА_1 їх сплатить, хоча може їх добровільно і не оплатити, отримавши відшкодування цих затрат в судовому рішенні за рахунок відповідача, який не є стороною договору про надання правової допомоги. Тобто, рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, при відсутності доказів понесених витрат позивачки, які при бажанні вона може і не понести, та в добровільному порядку не сплатити адвокату за виконану роботу, що залежить безпосередньо від її наміру та подальшої волі її представника на стягнення цих коштів в примусовому порядку.

Посилання представника позивача на правові висновки, викладені в постановах Верховного суду ВС/ОП/КГС від 03.10.2019 по справі №922/445/19, ВС КАС від 21.01.2021 по справі №280/2635/20 щодо можливості стягнення витрат на професійну правничу допомоги без фактичної її оплати вважає безпідставним, оскільки ці справи розглядались за правилами господарського та адміністративного судочинства, а не цивільного і не підлягають застосуванню відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу.

Вважає, що вимоги позивача частково не грунтуються на відповідних нормах матеріального права та не підтверджуються належними, допустимими та достовірними доказами.

19.09.2023 представник позивача надав відповідь на відзив, в якому позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні за викладених у позові підстав.

Щодо тверджень представника відповідача про заперечення ним факту укладання та підписання додаткової угоди від 20.12.2021 до договору позики №Х150621-17 від 15.06.2021, а також написання розписки від 20.12.2021 про отримання грошових коштів, позивач стверджує, що ці заяви не відповідають дійсності, мають на меті введення в оману суд та ухилення від повернення отриманої позики.

Згідно п.2 договору позики, сума позики отримана позичальником в повному обсязі до моменту підписання договору. Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до п.1 договору позики та графіку повернення позичальником грошових коштів, закріпленому у п.5 договору позики, становив 15.12.2021 включно.

Відповідно до ст.651,653,654 ЦК України, у зв`язку з частковим погашенням заборгованості за позикою, неможливістю позичальника виконати свої зобов`язання в повному обсязі у визначені договором позики строки та зміною курсу долару США, за домовленістю сторін додатковою угодою №1 від 20.12.2021 до Договору позики внесені зміни в п.1,5,6.

П.1 додаткової угоди №1 внесено зміни до п.1 договору позики, згідно якого у власність позичальника передано грошові кошти у сумі 163 441 грн., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 27,40 грн.) на день укладення додаткової угоди було еквівалентно 5965 доларів США.

П.3 додаткової угоди №1 сторони погодили, що будь-які грошові розрахунки, які відбувалися до моменту підписання даної угоди, не будуть враховуватися при майбутньому поверненні позики, а грошові кошти були передані позикодавцем позичальнику в день підписання даної угоди. Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до додаткової угоди №1 становив 15.06.2022 включно.

Зазначив, що факт отримання позики підтверджується розпискою від 20.12.2021, написаною власноруч позичальником.

Дії щодо укладення та підписання договору позики, додаткової угоди №1 до договору позики та написання розписки від 20.12.2021 з боку позичальника здійснені безпосередньо ОСОБА_2 . Даний факт, на думку представника, чітко видно з наявних у матеріалах справи доказів.

Будь-яка додаткова угода за своєю сутністю являє собою окремий договір, предметом якого є внесення змін до основного договору. Отже, сторони вправі врегулювати нею правовідносини, які виникли до її укладення, у тому числі питання ціни та перебігу строку основного договору. Зазначена додаткова угода №1 укладена сторонами у зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язків за договором позики №Х150621-17 від 15.06.2021. Укладення додаткової угоди було вільним волевиявленням сторін, з її аналізу, в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства.

Копія змінного рапорту за грудень 2021 року, відповідно до якого ОСОБА_2 20.12.2021 нібито перебував у відрядженні, на думку представника, не спростовує факту укладення та підписання ним додаткової угоди №1 до договору позики та написання розписки про отримання грошових коштів, не доводить, що відповідач не перебував 20.12.2021 в м. Харків.

Звернув увагу, що жодних дій з боку відповідача щодо визнання додаткової угоди №1 до договору позики та розписки недійсними не вживалося.

Зазначив, що з моменту укладення договору позики до підписання додаткової угоди №1 до договору позики відповідачем погашена заборгованість за договором позики в сумі 419 доларів США, що, на думку представника, підтверджується додатковою угодою №1 від 20.12.2021 до договору позики та розпискою про отримання відповідачем позики від 20.12.2021, в яких зазначено, що у власність позичальника на момент підписання додаткової угоди №1 та написання розписки передано грошові кошти в сумі 163 441 грн., що за курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 27,40 грн.) на день укладення додаткової угоди було еквівалентно 5965 доларів США. В подальшому погашення заборгованості за договором позики не відбувалося.

Представник відповідача не наводить жодного розрахунку, що заборгованість за договором позики становить 16 266 грн., що є сумою еквівалентною 600 доларам США. Навіть за наведеними у відзиві обґрунтуваннями, сума заборгованості має становити щонайменше суму, еквівалентну 4534 доларам США, та ніяк не 600 доларам США.

На думку представника, враховуючи, що порушення боржником зобов`язання є умовою нарахування неустойки, яка є заходом відповідальності за порушення зобов`язання, порушення позичальником умов договору позики щодо своєчасної сплати суми позики тягне за собою обов`язок позичальника сплатити кредитодавцю пеню. Оскільки відповідач не здійснював своєчасно погашення заборгованості за договором позики, розрахунок пені за неповернення позики відповідно до договору позики та додаткової угоди №1 здійснювався з 16.01.2022 по 23.02.2022.

Сума позики відповідно до додаткової угоди №1 становила 163 441 грн., в зв`язку з чим розрахунок пені здійснювався саме з цієї суми. Зазначений у позовній заяві розрахунок пені, на думку представника, відповідає умовам договору позики та чинному законодавству.

Щодо відсутності у договорі позики поняття «займ», вважає, що це є синонімом «позики».

Зазначив, що за домовленістю сторін позика є безпроцентною. Згідно п.2 договору позики, сума позики отримана позичальником в повному обсязі до моменту підписання договору. Жодного відношення до договору позики №19/06/20-15 та розписки від 15.06.2021, на які посилається представник відповідача, договір позики №Х150621-17 від 15.06.2021 не має.

Посилаючись на вимоги ст.1047 ЦК України вважає, що належними доказами підтвердження укладення договору позики може бути або письмовий договір, або розписка, яку надає позикодавцеві позичальник. За своєю суттю письмовий договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документами, якими підтверджуються укладення договору, його умови, а також вони засвідчують отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Письмове застереження про отримання грошових коштів позичальником, яке складено окремо чи міститься в тексті договору, про завершену дію щодо передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт укладання договору позики №Х150621-17 від 15.06.2021 та отримання відповідачем за даним договором відповідних грошових коштів.

Зазначив, що 21.07.2021 рішенням Ради адвокатів Харківської області №13/1/7 визначений рекомендований мінімальний розмір адвокатського гонорару за годину роботи, який за годину роботи становить 0,25 мінімальної заробітної плати (мзп) на день оплати. При цьому, усна консультація з вивченням документів становить від 0,5 мзп, складання позовної заяви майнового характеру від 1 мзп, відповідь на відзив від 0,5 мзп, участь у суді першої інстанції (майновий спір) - від 3 мзп - 0,5 мзп за кожен судодень, гонорар успіху («рішення на користь клієнта») - від 5% задоволених позовних вимог. Станом на 26.04.2023 (дата подачі позовної заяви) мінімальна заробітна плата становила 6700 грн.

Отже, відповідно до цього рішення Ради адвокатів Харківської області, вартість наданих ним послуг може становити: консультація клієнта від 3350 грн., аналіз нормативної бази та судової практики від 3350 грн. (2*6700*0,25), складання позовної заяви від 6700 грн., участь у судових засіданнях від 18000 грн. + 3350 грн. за кожен судодень, гонорар успіху («рішення на користь клієнта») від 5% задоволених позовних вимог.

На його думку, позивачем наведений належний та розумний розрахунок витрат на правову допомогу, а зазначена сума витрат на правову допомогу є співмірною зі складністю справи. Факт надання відповідних послуг підтверджується належними документами, долученими до позовної заяви.

Вважає, що зазначений представником відповідача у відзиві розмір витрат відповідача на оплату послуг адвоката не є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Більш того, зазначений розрахунок є таким, що не підтверджений належними доказами. Заявлений представником відповідача розмір витрат на правничу допомогу не узгоджується з наявними в матеріалах справи доказами. Розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути не тільки доведений та документально обґрунтований, але й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат, який, на думку представника позивача, таким критеріям не відповідає, тому не підлягає задоволенню.

Ухвалою суду від 15.02.2024 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у цивільній справі до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальному провадженні №0000915 від 23.11.2023 за ч.4 ст.358 КК України.

Крім того, ухвалою суду від 15.02.2024 за клопотанням представника відповідача витребувано у позивача ОСОБА_1 оригінали розписки від 20.12.2021 про отримання ОСОБА_2 позики в сумі 163441 грн. та додаткової угоди від 20.12.2021 до договору позики №Х150621-17 від 15.06.2021. Призначено у справі почеркознавчу експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено.

03.05.2024 до суду надійшов висновок експерта №1443 від 26.04.2024, в зв`язку з чим ухвалою суду від 20.05.2024 судовий розгляд цивільної справи поновлено.

12.06.2024 представник відповідача надав письмові пояснення, в яких окрім наведених обставин вказав, що з аналізу умов договору позики, строк дії договору визначений п.1, тобто строк дії договору позики №Х150621-17 закінчився саме 15.12.2021. З цього дня у сторін договору припинились права та обов`язки відповідно до вимог ч.1 ст.631 ЦК України.

З матеріалів справи, у встановлений договором строк відповідач не виконав в повному обсязі свій обов`язок щодо повернення суми позики, у зв`язку з чим його грошове зобов`язання не припинилось, що в принципі не заперечується ним, оскільки він частково визнає заборгованість за цим договором позики в сумі еквівалентній 600 доларів США.

Згідно з чинним законодавством України суб`єктивні права та обов`язки учасників договірних зобов`язань діють, допоки не будуть припиненими. Будь-яке зобов`язальне відношення має свою тривалість, і строк є ключовою його характеристикою та входить до змісту зобов`язання. Це стосується, як регулятивних відносин, так і охоронних (тих, що виникають і розвиваються після правопорушення). Тривалість регулятивних відносин визначається сторонами у договорі і саме упродовж дії договору право позикодавця та обов`язок позичальника мають бути здійснені. Після спливу визначеного сторонами договору строку, який є суттєвою обов`язковою умовою договірного зобов`язання, регулятивне правовідношення припиняється. Регулятивне зобов`язання виникає від часу, встановленого у правочині, і закінчується із спливом узгодженого періоду. Протягом його тривалості у боржника є обов`язок виконати певну дію на користь кредитора, а останньому належить кореспондуюче право вимоги. Після спливу кінцевого терміну (15.12.2021) регулятивне зобов`язання припинилось, попри те, що воно не було виконане в повному обсязі. Натомість, у спірних правовідносинах виникло нове охоронно-правове відношення, наділене здатністю до його примусової реалізації через звернення до суду шляхом пред`явлення позову.

Тобто, після спливу строку дії договору у сторін договірного зобов`язання позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 припинились регулятивні правовідносини, щодо права внесення змін та доповнень до договору позики №Х150621-17 від 15.06.2021 і відповідно укладення додаткових угод до нього.

Фактично, умови додаткової угоди від 20.12.2021 до договору позики №Х150621-17 від 15.06.2021 не відповідають фактичній сумі погашення суми боргу, яку відповідач ОСОБА_2 повернув протягом дії договору і свідчать про фіктивність як договору позики, так і додаткової угоди до нього, оскільки сума позики є безпроцентною (п.1 договору).

Крім того, умова п.3 додаткової угоди від 20.12.2021 щодо не врахування будь-яких грошових розрахунків, які відбувалися до моменту підписання даної угоди, не відповідає вимогам національного законодавства України, оскільки є несправедливою до позичальника.

Так як позивач ОСОБА_1 систематично надає послуги населенню, пов`язані з наданням громадянам в позику грошових коштів, що підтверджується загальнодоступними відомостями в мережі Інтернет на сайті Судова влада України, які в силу ч.3 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню, то відповідно до умов договору позики №Х150621-17 від 15.06.2021 та додаткової угоди від 20.12.2021 повинні застосовуватись вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів».

Посилаючись на ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» вважає, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно: порушують принцип добросовісності; призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; завдають шкоди споживачеві.

Оскільки додаткова угода від 20.12.2021 до договору позики №Х150621-17 від 15.06.2021 з юридичної точки зору є не укладеною, так як підписана після спливу терміну дії основного договору, відповідно визнавати її недійсною не можливо. На думку представника, умови вказаної додаткової угоди не повинні прийматись до уваги судом при вирішенні спору.

Вважає, що при вирішенні спору суд повинен врахувати норми п.18 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України.

13.06.2024 представник позивача надав заперечення на додаткові пояснення, в яких підтримав викладені у відповіді на відзив обставини. Доповнив, що будь-яка додаткова угода за своєю сутністю являє собою окремий договір, предметом якого є внесення змін до основного договору. Отже, сторони вправі врегулювати нею правовідносини, які виникли до її укладення, у тому числі питання ціни та перебігу строку основного договору. З огляду на аналіз норм ЦК України та актуальну судову практику, закінчення строку договору не зумовлює припинення основного зобов`язання.

Відповідно до вимог законодавства чинність договору не припиняється доти, доки зобов`язання не буде виконане сторонами або одна із сторін не відмовиться від договору в порядку, передбаченому для зміни чи розірвання договору. Таким чином, закінчення строку дії договору позики не припиняє зобов`язання позичальника повернути позику.

Наявність же невиконаного зобов`язання безумовно потребує його договірного врегулювання, і таке врегулювання шляхом укладення додаткової угоди щодо продовження строку договору до меж, необхідних для виконання зобов`язання, повністю відповідає принципам розумності та справедливості цивільного законодавства.

Також варто брати до уваги й принцип свободи договору, за яким сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, навіть у разі закінчення строку основного договору сторони вправі укласти додаткову угоду про продовження його строку. Представник відповідача не зазначає яким законом встановлена недійсність зазначеної додаткової угоди.

Вважає, що додаткова угода №1 від 20.12.2021 до договору позики №Х150621-17 від 15.06.2021 та розписка від 20.12.2021 є належними та допустимими доказами у даній справі, які підтверджують позовні вимоги.

18.06.2024 відповідач надав письмові пояснення, за якими, в червні 2020 року йому терміново знадобились грошові кошти для особистих потреб. В мережі Інтернет знайшов рекламу фірми «Cronvest», яка пропонувала позики під заставу автомобіля. Зателефонувавши по телефонному номеру, який був зазначений на сайті, повідомив про намір оформити позику. Його повідомили, щоб під`їхав за адресою: АДРЕСА_1 , де розташований офіс фірми. Приблизно в середині червня 2020 року він під`їхав в офіс фірми за вказаною адресою, де знаходились молодий чоловік віком 30-40 років на ім`я ОСОБА_5 , молода жінка віком 30-40 років на ім`я ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , як він зрозумів це були працівники фірми. Чоловік на ім`я ОСОБА_5 оформив договір позики з наступними умовами. Оскільки йому була потрібна сума еквівалентна 3500 доларів США, вони нарахували на неї відсотки за користування грошовими коштами терміном на 6 місяців, а у договорі позики відобразили, що грошові кошти беруться безпроцентно, але в більшій сумі, тобто з урахуванням вже нарахованих відсотків. Яка була процентна ставка, не пам`ятає. Тобто відповідач брав позику на 3500 доларів США, а позика та розписка оформлялась на суму приблизно еквівалентну 5800 доларів США, яку зобов`язався повернути. Договір позики оформлявся не на фірму, а на ім`я ОСОБА_1 , яка начебто діяла як фізична особа. Крім того, між ним та ОСОБА_1 одночасно був укладений договір застави належного йому автомобіля марки Jeep Compass, д.н.з. НОМЕР_1 , який був нотаріально посвідчений 19.06.2020 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Онищенко С.В. з метою забезпечення виконання договору позики. Був складений графік повернення коштів та розрахована щомісячна сума погашення позики.

Згідно умов договору щомісячно проводив погашення позики шляхом сплати грошових коштів, які віддавав як готівкою, так і шляхом перерахування коштів на карткові рахунки, які йому повідомляли працівники фірми «Cronvest», в тому числі і ОСОБА_1 . Часто відповідач віддавав грошові кошти працівнику фірми Нікіті. Іноді йому давали розписки про отримання грошових коштів, іноді ні. Оскільки протягом 6 місяців не зміг погасити повну суму позики, між ним та ОСОБА_1 знову укладався договір позики на 6 місяців, на залишок заборгованості знову нараховувались відсотки, тому в договорі знову відображалась сума позики вже з процентами на 6 місяців та зазначалось, що позика є безпроцентною. Останній договір між ним та ОСОБА_1 оформлено 15.06.2021 а саме, договір позики №Х150621-17, відповідно до умов якого отримав в борг грошові кошти в сумі 173 020,24 грн., що за курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США 27,110 грн.) є сумою еквівалентною 6384 долари США з умовою повернення у строк до 15.12.2021. Але фактично грошових коштів від ОСОБА_1 15.06.2021 не отримував і цей договір є фіктивним. На виконання зазначених умов договору позики ним проводилось повернення грошових коштів як готівкою, що підтверджується розписками ОСОБА_1 від 17.09.2021 на суму 300 доларів США, від 20.08.2021 на суму 262 долара США, так і шляхом перерахування коштів на карткові рахунки, які вона зазначала в переписці через мобільний застосунок «Viber». Вказаний договір був також оформлений строком на 6 місяців. На дату закінчення договору 15.12.2021 в нього залишилась заборгованість на суму приблизно 1600 доларів США. Оскільки в кінці 2021 року та на початку 2022 року відповідач часто був у відрядженнях за межами міста Харків, не зміг вчасно погасити заборгованість.

У зв`язку з повномасштабною війною, яка почалась 24.02.2022, було незрозуміло де шукати працівників фірми «Cronvest», так як м. Харків щоденно піддавалось ракетним обстрілам і там було дуже небезпечно залишатись, працівники фірми кудись виїхали і їх офіс був закритий. Також був відсутній зв`язок з ними. Вже осінню 2022 року з ним зв`язалась працівник фірми ОСОБА_1 і повідомила картковий рахунок № НОМЕР_2 в АТ «Універсал банк», мобільний застосунок «Монобанк», на який потрібно погашати позику. Він декілька раз здійснив оплату на зазначений рахунок (платежі 11.11.2022 на суму 13837,34 грн., 13.10.2022 на суму 13768,50 грн.). Вважає, що в нього залишилась заборгованість приблизно 600 доларів США, а працівники фірми «Cronvest» мабуть вважали по іншому, оскільки почали приїздити до нього додому та перелякали дитину, яка була сама вдома. В той період був у відрядженні, де відсутній телефонний зв`язок. Знає, що на період воєнного стану діють форсмажорні обставини і штрафні санкції на суму позику вже не повинні нараховуватись. Після цього припинив спілкування з працівниками фірми «Cronvest», в тому числі і з ОСОБА_1

20.12.2021 будь-яких договорів та додаткових угод з ОСОБА_1 не укладав і відповідно грошових коштів в сумі 163 441 грн. від неї не отримував. Умови цієї додаткової угоди взагалі йому стали знайомі після початку судового розгляду справи. Будь-яких домовленостей з ОСОБА_1 20.12.2021 не досягав і взагалі в цей день не спілкувався з нею. Яким чином з`явився його підпис на додатковій угоді та написана розписка про отримання грошових коштів в сумі 163 441 грн. від ОСОБА_1 , пояснити не може. В той день 20.12.2021 знаходився у відрядженні в с. Вільхуватка Куп`янського (Великобурлуцького) району і фізично не міг підписувати дані документи в м. Харкові, що підтверджуються копією змінного рапорту за грудень 2021 року.

Наполягає, що залишок заборгованості до договором позики складає суму, еквіваленту приблизно 600 доларів США.

Правом щодо подання інших заяв по суті справи в передбаченому ст.174 ЦПК України порядку сторони у встановлені судом строки не скористалися.

Ухвалою суду від 15.08.2024 витребувано у АТ «Універсал банк» відомості про призначення платежу, повних даних платника та отримувача коштів, їх назви та коду ЄДРПОУ, номеру платіжного документу, номеру рахунка, назви та МФО банківської установи, конкретного часу та дати платежу, реєстраційні дані особи (номер телефону, адреса електронної пошти, ІР-адреса), яка можливо авторизувалась в системі «Монобанк» для здійснення транзакцій на суму 13700 грн. 13.10.2022 та на суму 13768,50 грн. 11.11.2022 по банківській карті № НОМЕР_2 .

29.08.2024 представник позивача надав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача:

- заборгованість за договором позики №Х150621-17 від 15.06.2021 з додатковою угодою №1 від 20.12.2021 в розмірі 261 396,71 грн., з яких: 224 880,50 грн. сума основного боргу; 216,58 грн. інфляційні збитки; 26,14 грн. 3% річних; 36273,49 грн. пеня за несвоєчасне повернення позики;

- витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в сумі 51 666,52 грн.;

- судовий збір 2888,65 грн.;

- повернути позивачу надмірно сплачену суму судового збору.

Наполягає, що згідно первинних позовних вимог загальна заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики станом на дату подання позовної заяви становила 288 865,21 грн., однак 13.10.2022 та 11.11.2022 ОСОБА_2 частково сплатив заборгованість в сумі 13700 грн. та 13768,50 грн. відповідно. Отже, в результаті часткового погашення заборгованості за договором позики відповідачем частково сплачена неустойка (пеня), передбачена договором позики. Таким чином, у жовтні та листопаді 2022 року відповідачем частково погашено заборгованість по неустойці у сумі 27 468,50 грн.

Будь-які інші заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову учасниками справи не заявлялися.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні в повному обсязі, посилаючись на викладені вище обставини.

Відповідач та його представник позов визнали частково, не заперечували укладення договору позики №X150621-17 від 15.06.2021 та наявність заборгованості за ним в сумі, еквівалентній 600 доларів, в іншій частині позовні вимоги не визнав. Вважає, що строк дії договору закінчився 15.12.2021, що свідчить про припинення згідно ст.631 ЦК України права на внесення змін до нього та укладення додаткової угоди, тому додаткова угода від 20.12.2021 вважається неукладеною на підставі ст.215 ЦК України. Вимоги про стягнення штрафних санкцій та неустойки не підлягають задоволенню, так як не відповідають чинному закону, судові витрати не підтверджені документально в передбаченому законом порядку.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 15.06.2021 між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір позики №X150621-17, згідно п.1 якого позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 173 070,24 грн., що є еквівалентом 6 384 долари США за курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 27,110 грн.), в свою чергу позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк та згідно з визначеними цим договором умовами. Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим договором, буде еквівалентна 6 384 доларам США за курсом продажу в АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 6 місяців з моменту укладення даного договору, тобто до 15.12.2021. За домовленістю сторін позика є безпроцентною.

Сума позики, встановлена п.1 договору, отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання даного договору в повному обсязі (п.2 договору).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики, визначену в п.1 договору, відповідно до: 7 157,04 грн. (264 долари США) 15.07.2020 включно, 7 157,04 грн. (264 долари США) 15.08.2020 включно, 7 157,04 грн. (264 долари США) 15.09.2020 включно, 7 157,04 грн. (264 долари США) 15.10.2020 включно, 7 157,04 грн. (264 долари США) 15.11.2020 включно, 137 285,04 грн. (5 064 долари США) 15.12.2020 включно.

Позика може бути повернута позикодавцю достроково (п.6 договору).

По закінченню строку позики договір може бути пролонговано за домовленістю сторін (п.7 договору).

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, зазначеної в п.1 договору, на банківський рахунок або готівкою в м. Харків. При зміні банківських реквізитів позикодавець зобов`язаний вчасно повідомити про таку зміну (п.8 договору).

Сторони погодили, що у випадку зміни у бік збільшення курсу гривні по відношенню до долара США від зазначеного курсу в п.1 договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ КБ «Приватбанк» на день здійснення кожного платежу за цим договором (п.9 договору).

У разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. За несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком) позичальник сплачує позикодавцю неустойку в розмірі 1% від суми займу за кожен календарний день існування простроченої заборгованості (п.10 договору).

У випаду повернення суми позики, визначеної в п.1 даного договору, позичальником готівкою, позикодавець зобов`язаний видати позичальнику розписку про одержання суми позики в повному обсязі або частково. Після повного виконання зобов`язання позичальником за даним договором позикодавець зобов`язується також передати позичальнику розписку. Факт повернення позики або її частини підтверджується заявою позикодавця. Наявність зазначеної заяви у позичальника є єдиним належним підтвердженням виконання ним зобов`язання за цим договором щодо повернення позики або її частини належним чином (п.13 договору).

Позичальник зобов`язаний належним чином виконувати зобов`язання, покладені на нього положеннями цього договору, в тому числі щодо своєчасного повернення позики (п.15.2 договору).

За змістом ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК України).

За змістом ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони.

Згідно ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положеннями ст.638,639 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Якщо сторони домовилися укласти договір в певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Зміна або розірвання договору відповідно до ст.651 ЦК України допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України).

В судовому засіданні відповідач визнав, що дійсно 15.06.2021 уклав договір позики з позивачем на суму грошових коштів в розмірі 173 070,24 грн., що є еквівалентом 6 384 долари США за курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 27,110 грн.), які зобов`язався повернути у визначений цим договором строк та згідно з визначеними цим договором умовами.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1 ст.82 ЦПК України).

Як вбачається із листування в застосунку «Viber», 20.08.2021 ОСОБА_1 відправила ОСОБА_2 реквізити банківської карти № НОМЕР_3 для сплати заборгованості, при цьому вказала, що сума до сплати складає 7145 грн. Того ж дня, 20.08.2021 ОСОБА_2 переказав на вказаний картковий рахунок 7263,5 грн., на підтвердження чого надіслав фотографію банківської квитанції.

Із розписки від 20.08.2021, ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 платіж в сумі 262 долари США в рахунок сплати чергової частини за договором позики №X150621-17.

Згідно розписки від 17.09.2021, ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 платіж в сумі 262 долари США в рахунок сплати чергової частини за договором позики №X150621-17 та 38 доларів США в рахунок сплати частини тіла згідно в/в договору.

13.10.2022 о 16:16:56 з картки Універсальна Голд № НОМЕР_4 на картку № НОМЕР_2 здійснено переказ в сумі 13768,50 грн., платіж №Р24А371966180D10510.

11.11.2022 о 08:35:53 з картки Універсальна Голд № НОМЕР_4 на картку № НОМЕР_2 здійснено переказ в сумі 13837,34 грн., платіж №Р24А475880429D66973.

За повідомленням АТ «Універсал банк» №БТ/5092 від 20.08.2024, банківська картка № НОМЕР_2 , рахунок НОМЕР_5 , була емітована банком на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 . На вказаний на картковий рахунок 13.10.2022 та 11.11.2022 надходили грошові кошти в сумі 13700 грн. та 13768,50 грн. відповідно, за даними банка відправника від «Svitlychnyi Ivan».

Таким чином, суд вважає, що відповідач підтвердив документально сплату заборгованості за договором позики №X150621-17 від 15.06.2021 на загальну суму 1585,68 доларів США, залишок становить 4798,32 доларів США, які підлягають стягненню на користь позивача, як заборгованість за цим договором.

Твердження відповідача про те, що він сплатив суми вранці 20.12.2021 500 доларів США, вранці 24.01.2022 300 доларів США та близько 16:45 18.02.2022 300 доларів США, які передавав перед поїздкою у відрядження працівнику фірми Нікіті, але розписку не брав через відсутність ОСОБА_1 , не доведені в судовому засіданні, до того ж сам відповідач не впевнений, що Нікіта передавав ці гроші позивачу, але дуже спішив, тому не дочекався розписок.

Враховуючи відсутність документального підтвердження щодо сплати вказаних відповідачем сум, суд не може зарахувати їх, як погашення заборгованості за спірним договором позики.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, оскільки докази свідчать про те, що відповідач через неналежне виконання умов договору позики має заборгованість, яка до теперішнього часу не погашена.

Із наданих позивачем доказів, 20.12.2021 між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено додаткову угоду №1 до договору позики №X150621-17 від 15.06.2021, якою за взаємною згодою домовились внести зміни в п.1,5,6 договору, виклавши їх в наступній редакції:

п.1 позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 163 441 грн., що є еквівалентом 5 965 доларів США за курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 27,400 грн.), встановленим на момент укладення даного договору, в свою чергу позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк та згідно з визначеними цим договором умовами. Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим договором, буде еквівалентом 5 965 долари США за курсом їх продажу в АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 6 місяців з моменту укладення даного договору, тобто до 15.06.2022. За домовленістю сторін позика є безпроцентною;

п.5 позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики, визначену в п.1 договору відповідно до: 6 768 грн. (247 доларів США) 15.01.2022 включно, 6 768 грн. (247 доларів США) 15.02.2022 включно, 6 768 грн. (247 доларів США) 15.03.2022 включно, 6 768 грн. (247 доларів США) 15.04.2022 включно, 6 768 грн. (247 доларів США) 15.05.2022 включно, 129 602 грн. (4 730 доларів США) 15.06.2022 включно.

Сторони погодили, що будь-які грошові розрахунки, які відбувалися до моменту підписання даної угоди, не будуть враховуватися при майбутньому поверненні позики, а грошові кошти були передані позикодавцем позичальнику в день підписання даної угоди, на підтвердження чого позичальник надав позикодавцю власноруч написану ним розписку (п.3 додаткової угоди).

Всі інші умови зазначеного договору, не змінні в цій угоді, залишаються чинними у попередній редакції, і сторони підтверджують щодо них свої зобов`язання (п.4 додаткової угоди).

Строк дії продовжено до 15.06.2022 (п.5 додаткової угоди).

Ця угода набирає чинності з 20.12.2021 та діє до 15.06.2022 (п.6 додаткової угоди).

Зі змісту розписки від 20.12.2021, ОСОБА_2 отримав позику від ОСОБА_1 в сумі 163 441 грн., що є еквівалентом 5 965 доларів США за курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 27,400 грн.) згідно договору позики №X150621-17 від 15.06.2021. Зобов`язався повернути вказану суму ОСОБА_1 в строк 15.06.2022 включно.

В судовому засіданні відповідач категорично заперечував укладення та підписання додаткової угоди та розписки, наполягав, що зовсім не спілкувався в цей день з ОСОБА_1 , перебував у відрядженні.

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи №1443 від 26.04.2024, проведеної за клопотанням відповідача:

1) рукописний текст, який починається зі слів: «Розписка м. Харків 20 грудня 2021 року…» та відповідно закінчується словами: «… ( ОСОБА_2 )», у розписці від 20.12.2021 про отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 позики в сумі 163 441 грн.; рукописний запис: « ОСОБА_2 » у додатковій угоді №1 від 20.12.2021 до договору позики №X150621-17 від 15.06.2021, розташований на зворотній стороні аркуша документа, у графі «Позичальник:» - виконані ОСОБА_2

2) підписи від імені ОСОБА_2 у: розписці від 20.12.2021 про отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 позики в сумі 163 441 грн., розташований в нижній частині аркуша документа, ліворуч від рукописного запису «( ОСОБА_2 )»; додатковій угоді №1 від 20.12.2021 до договору позики №X150621-17 від 15.06.2021, розташовані на лицевій та зворотній сторонах аркуша документа, у рядку «Позичальник» та на зворотній стороні аркуша документа, у графі «Позичальник», ліворуч від рукописного запису « ОСОБА_2 » - виконані ОСОБА_2 .

В судовому засіданні відповідач та його представник пояснили, що можливо в даному випадку позивач взяла текст додаткової угоди та розписки аналогічного характеру, які укладалися з відповідачем раніше, оскільки відносини між сторонами тривають з червня 2020 року, виправивши в них дати, але не заявляють клопотання про призначення відповідної експертизи давності почерку, яка сподіваються буде проведена в рамках кримінального провадження.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України).

За ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Окрім того, зобов`язання сторін припиняються у разі розірвання договору (ч.2 ст.653 ЦК України).

Згідно ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Отже, внесення змін до погодженого сторонами порядку виконання зобов`язання допускається за умови, що зобов`язання не припинилось.

Припинення зобов`язання є останньою стадією його існування. Під припиненням зобов`язання розуміють припинення правового зв`язку між його сторонами, звільнення їх від прав та обов`язків, що становлять зміст зобов`язання. Тобто кредитор втрачає право вимагати від боржника виконання передбачених у зобов`язанні дій, а боржник звільняється від обов`язку виконувати такі дії під загрозою застосування до нього мір відповідальності.

Припинення зобов`язання має остаточний характер, а цивільне законодавство не передбачає можливості відновлення вже припиненого зобов`язання.

За загальними нормами цивільного законодавства зміна договору допускається тільки за існуючим правовідношенням.

Такий висновок викладено у постанові ВС від 08.06.2021 №916/1428/19 та ухвалі ВСУ від 14.07.2010 №6-19076ск10.

Аналізуючи наведені норми, суд доходить висновку, що внесення змін до договору, зобов`язання за яким вже припинилися, вочевидь не може бути спрямоване на реальне настання правових наслідків, адже припинення зобов`язання має остаточний характер, і чинне цивільне законодавство не передбачає можливості відновлення вже припиненого зобов`язання.

Враховуючи, що зміни та доповнення можна внести лише в діючий та чинний договір, суд не приймає до уваги додаткову угоду та розписку від 20.12.2021.

Ч.1 ст.1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, з 12.03.2020 до 30.06.2023 на усій території України було встановлено карантин відповідно до постанови КМУ від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

П.15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого КМУ на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення).

У відповідності до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Зобов`язання у відповідності до ст.599 ЦК України припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно ч.4 ст.631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Аналізуючи наведені правові норми, оцінивши надані докази в сукупності, враховуючи, що особа звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 ЦК України, на період встановлення на усій території України карантину (з 12.03.2020 до 30.06.2023), суд не вбачає підстав для нарахування неустойки, інфляційних втрат та 3% річних, в зв`язку з чим в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Ст.99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому не встановлено заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст.192 ЦК України).

Згідно ст.524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2 ст.533 ЦК України).

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу.

Враховуючи, що судові витрати зі сплати судового збору документально підтверджені, за вимогами ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі задоволених позовних вимог, іншу частину повернути позивачу, як надмірно сплачену.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ст.137 ЦПК України).

Ч.2,3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження повноважень адвокатом надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛГ №000184 від 09.11.2018, ордер на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 , договір про надання правової допомоги №б/н від 12.09.2022 та додаток від 25.04.2023 до договору, згідно якого вартість наданих послуг складає 20 000 грн. За прийняття адвокатом участі у судових засіданнях клієнтом додатково сплачується 3350 грн. за кожний судодень. У разі прийняття рішення у справі на користь клієнта, адвокату сплачується додатковий гонорар у розмірі 10% від суми задоволених позовних вимог.

Як вбачається із акту наданих послуг від 26.04.2023, адвокат надав позивачу наступні послуги: консультація клієнта з вивченням відповідних документів, кількістю 2 год., вартістю 2680 грн.; юридичний аналіз законодавства та судової практики з питань, викладених у позовній заяві, кількістю 3 год., вартістю 4020 грн.; підготовка та подача позовної заяви, кількістю 7 год., вартістю 9380 грн., а всього 16 080 грн.

Крім того, на підтвердження повноважень адвокатом додатково надано ордер на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 від 14.09.2023, договір про надання правової допомоги №б/н від 12.09.2023 та додаток від 12.09.2023 до договору, згідно якого вартість наданих послуг складає 5 000 грн.

Із акту наданих послуг від 15.09.2023, адвокат надав позивачу наступні послуги: підготовка та подача відповіді на відзив по справі за позовом до ОСОБА_2 , кількістю 4 год., загальною сумою 5 000 грн.

Слід відзначити, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені (постанова ВП ВС від 27.06.2018 у справі №826/1216/16).

Оскільки позивачем не надано доказів здійснення розрахунку з адвокатом за надані ним послуги, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову в цій частині.

На підставі викладеного, керуючись ст.263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , заборгованість за договором позики №X150621-17 від 15.06.2021 в сумі 4798,32 доларів США та судовий збір 1979,80 грн.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , надмірно сплачену суму судового збору в розмірі 908,85 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.П. Токмакова