Справа № 523/4571/24
Провадження №2/523/3061/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря Щербан О.Д.,

представниці позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю,

УСТАНОВИВ:

18 березня 2024 року до Суворовського районного суду м. Одеси через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_2 , від імені якого діє його представник адвокат Свічкар В.В., до ОСОБА_3 про визнання транспортного засобу «TOYOTA PREVIA» особистою приватною власністю.

Заява була обґрунтована тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 2010 року, рішенням суду від 11 жовтня 2016 року шлюб між ними було розірвано, в угоді про поділ майна сторони підтвердили, що автомобіль «Toyota Previa», який зареєстрований на ім`я відповідачки, був придбаний позивачем ще до початку шлюбних стосунків за його особисті кошти, тому домовилися між собою, що транспортний засіб не є спільним майном подружжя, на підставі чого ОСОБА_3 взяла на себе зобов`язання перереєструвати автомобіль на ім`я позивача. Свої зобов`язання за умовами угоди про поділ майна позивач виконав у повному обсязі, а відповідачка ухиляється від виконання своїх зобов`язань щодо автомобіля, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом.

30 березня 2024 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представниця позивача адвокат Свічкар В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, додатково пояснивши, що спірний автомобіль був придбаний позивачем ще до укладення шлюбу на підставі довіреності, після реєстрації шлюбу транспортний засіб був зареєстрований на ім`я відповідачки. Після розірвання шлюбу умовами угоди про поділ майна сторони узгодили питання щодо перереєстрації автомобіля, який не є спільною власністю подружжя, проте відповідачка наразі ухиляється від виконання домовленості.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася шляхом направлення судової повістки за зареєстрованою адресою місця проживання, проте поштова кореспонденція повернулася до суду без вручення адресату з довідкою АТ «Укрпошта» - «Адресат відсутній за вказаною адресою», отже відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вона вважається такою, що повідомлена належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомила, із клопотаннями до суду не зверталася.

Відповідачка в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подала до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Враховуючи неявку належним чином повідомлену відповідачку в судове засідання, яка не повідомила про причини неявки та не подала відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до положень ст.ст.280, 281 ЦПК України суд зі згоди представниці позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представниці позивача, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Як встановлено у ході судового розгляду, що з 18 вересня 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, актовий запис № 1338.

За час перебування у шлюбі 11 березня 2015 року за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на транспортний засіб легковий універсал-В «TOYOTA PREVIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданим Центром ДАІ 5102 від 20 вересня 2006 року.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 11 жовтня 2016 року у справі № 523/12654/16-ц шлюб між сторонами було розірвано.

15 листопада 2016 року згідно змісту угоди про поділ спільного майна подружжя сторони здійснили поділ .

У вказаній угоді сторони зазначили про те, що зареєстрований на ім`я відповідачки транспортний засіб легковий універсал-В «TOYOTA PREVIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , був придбаний ОСОБА_2 ще до початку шлюбних стосунків з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 повністю розрахувався із попереднім власником транспортного засобу за рахунок своїх власних дошлюбних коштів. Тому сторони вважають, що транспортний засіб легковий універсал-В «TOYOTA PREVIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не є спільним подружнім майном і за умовами угоди підлягає переоформленню на ім`я позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з нормами ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За вимогами ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з нормами ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Як закріплено нормами ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно ч.1 ст.64 СК України дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Добровільний поділ майна подружжя передбачає наявність взаємної волі подружжя на припинення режиму спільної сумісної власності щодо належного їм майна.

У відповідності до вимог ст.69 ЦК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Проте позивач не надав жодного доказу на підтвердження придбання ним транспортного засобу за власні кошти до укладення шлюбу із відповідачкою. Не знайшло свого підтвердження у ході розгляду справи також посилання представниці позивача на володіння позивачем транспортним засобом ще до укладення шлюбу на праві довіреності.

Надана позивачем угода про поділ спільного майна подружжя, в якій відповідачка нібито визнала автомобіль особистою приватною власністю позивача, не може враховуватися судом, оскільки в силу вимог ст. 77 ЦПК України не є належним доказом, волевиявлення ОСОБА_3 не підтвердилося у судовому засіданні . Представлена угода не була посвідчена нотаріально.

Аналізуючи надані позивачем докази та встановлені у ході судового розгляду обставини, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 81, 89, 141, 263-265, 273, 277-279, 280-282, 354, 355 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Суддя

Повне рішення складено 13 вересня 2024 р.