Справа № 369/2128/24
Провадження № 2/369/4068/24
РІШЕННЯ

Іменем України

24.04.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Волчка А. Я.,

при секретарі Лоу А.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про зменшення розміру аліментів, в якому просив зменшити розмір аліментів, які визначені рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.10.2015 року по справі №369/9964/15-ц про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з розміру 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, на 1/6 частку із усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною її повноліття.

Даний позов обґрунтував тим, що він з 29.08.2017 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 29.08.2017 року, актовий запис № 271, складений Васильківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області.

При цьому, від нового шлюбу у нього народилося двоє дітей, донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 29.12.2022 року Васильківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 413 та син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 23.01.2018 року Васильківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Також вказує, що діти проживають разом з ним та перебувають на його утриманні. Окрім дітей на його утриманні також перебуває дружина ОСОБА_8 , яка знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку.

Позивач вказує, що його родина не забезпечена власним житлом, тому вони наразі проживають у будинку батьків дружини.

Тому, у зв`язку з народженням у нього ще двох дітей, які потребують належного матеріального забезпечення, сплата аліментів у розмірі визначеному рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.10.2015 року є неможливим для нього.

Оскільки, зі зміною його сімейного стану погіршився його матеріальний стан просив суд зменшити призначений судом розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_7 , з 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) на 1/6 частинуусіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

27.03.2024 року за вх. № 15155 від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Косянчука В.В. до суду надійшло клопотання про продовження процесуальних строків на подання відзиву на позовну заяву. Дане клопотання обґрунтовано тим, що відповідач отримала ухвалу про відкриття провадження лише 15.03.2024 року та з цього часу має п`ятнадцятиденний строк на подання до суду відзиву.

28.03.2024 року за вх. № 15463, від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Косянчука В.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким, сторона відповідача повністю заперечує щодо позовних вимог позивача та просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Дані заперечення обґрунтовані тим, що з дати відкриття виконавчого провадження зі сплати аліментів (13.01.2016 року) позивач не сплачував аліментів на утримання сина, внаслідок чого станом на 01.03.2023 року утворилась заборгованість у розмірі 233 524,50 грн. При цьому, дана заборгованість почала гаситися позивачем лише з грудня 2023 року, тобто з моменту його офіційного працевлаштування та отримання стабільного доходу. Також вказує, що позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження обставин погіршення його матеріального становища, оскільки наявність нової родини не свідчить про погіршення матеріального стану позивача, вважає, що з офіційним працевлаштуванням його матеріальне становище лише покращилося, що дозволило йому гасити заборгованість зі сплати аліментів. Розмір визначений судом є мінімальним гарантованим розміром аліментів на утримання однієї дитини, за заявою того з батьків з ким проживає дитина. Також вважає, що позивач збирається покращити свій матеріальний стан за рахунок дитини, яка також потребує допомоги батька. При цьому, звертає увагу суду на те, що протягом тривалого часу, у зв`язку з несплатою аліментів відповідач несе тягар утримання сина самостійно. На підставі викладеного просив суд врахувати, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду є правом суду а не його обов`язком, рівень заробітної плати відповідача та наявність заборгованості зі сплати аліментів та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

02.04.2024 року за вх. № 16270,від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Косянчука В.В. до суду надійшло клопотання про долучення доказів до справи, а саме розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_4

11.04.2024 року за вх. № 17710 від представника позивача ОСОБА_4 адвоката Кекала В.І., до суду надійшла відповідь на відзив, згідно з якою сторона позивача вказує, що відповідачем суду надані неправдиві відомості, оскільки ним практично погашена заборгованість зі сплати аліментів, оскільки від призваний на службу з 18.07.2022 року та з цього часу з його доходу відраховуються аліменти на утримання сина. Також вказує, що зі зміною його сімейного стану у нього дійсно погіршилося матеріальне становище, оскільки на його утриманні перебувають ще двоє дітей, які потребують належного матеріального забезпечення, в грошовому еквіваленті на кожну дитину має розраховуватися по 1/6 частини його доходу, а іншу частину він має використовувати з урахуванням потреб подружжя, сплати відповідних комунальних послуг, тощо. З урахуванням викладеного просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У судове засідання позивач не з`явився. При цьому, його інтереси були представлені представником, який позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та її представник, у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог та просили суд відмовити у їх задоволенні. Вважали, що позивачем не надано до суду будь-яких належних та допустимих доказів на погіршення його матеріального становища. Також звернули увагу суду на наявність у позивача заборгованості зі сплати аліментів та розцінювали цей позов, як спосіб ухилення останнього від виконання своїх батьківських обов`язків та сплати аліментів на утримання сина.

Вислухавши думку та доводи учасників провадження, дослідивши письмові докази у справі, проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно дост.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 3ст.12 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1ст. 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Так, ухвалоюКиєво-Святошинського районного суд Київської області від 08.02.2024 року у справі відкрито провадження та призначено її до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

При цьому, сторони у повній мірі скористалися своїми правами визначеними УПК України, а саме до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідь на відзив. Сторонами долучено до матеріалів справи докази, які вони вважали за необхідне подати до суду.

Під час судового розгляду судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та відповідач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є батьками малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суд Київської області від 02.10.2015 року по справі №369/9962/15-ц шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , розірвано.

Рішенням Києво-Святошинського районного суд Київської області від 20.10.2015 року по справі № 369/9964/15-ц, стягнуто з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , щомісячно аліменти на користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 09 вересня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

При цьому, як вбачається з наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 29.08.2017 року Васильківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 271, позивач ОСОБА_4 29.08.2017 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_12 .

Від даного шлюбу у нього народилося двоє дітей, донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 29.12.2022 року Васильківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 413 та син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 23.01.2018 року Васильківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Також позивач у позовній заяві вказав, що окрім дітей на його утриманні перебуває нинішня його дружина ОСОБА_12 , яка наразі не працює та перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку.

У зв`язку з чим на теперішній час суттєво змінився його матеріальний і сімейний стан, оскільки на його утриманні окрім спільної дитини з відповідачем, перебувають ще двоє дітей та дружина, яка знаходиться в декретній відпустці по догляду за їх дитиною, отже внаслідок чого життєві обставини не дозволяють йому надавати підтримку відповідачу шляхом сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_7 у розмірі визначеному рішенням Києво-Святошинського районного суд Київської області від 20.10.2015 року по справі № 369/9964/15-ц.

Так, згідно з вимогами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України№789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду.

У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на користь кого вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що на даний час існують підстави для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів на утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частин до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття, оскільки на його утриманні окрім спільної дитини з відповідачем, ще двоє малолітніх дітей та дружина, яка знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку, що не дозволяє йому надавати підтримку відповідачу шляхом сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_7 у розмірі визначеному рішенням Києво-Святошинського районного суд Київської області від 20.10.2015 року по справі № 369/9964/15-ц.

А отже, при таких обставинах позивач вважає, що розмір аліментів сплачуваних ним на утримання сина є занадто високим та непосильним йому, тому звертається до суду з даним позовом.

Однак, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився матеріальний стан позивача, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Так позивачем до суду не надано відомостей про його доходи та витрати у зв`язку зі зміною у нього сімейного стану, які б свідчили про погіршення його матеріального становища.

Оскільки, долучені до позовної заяви свідоцтво про одруження та свідоцтва про народження дітей не є безумовною підставою, яка б свідчила про погіршення матеріального становища позивача та слугувала підставою для зменшення розміру аліментів на утримання сина від першого шлюбу.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Аналогічні висновки також містяться у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20.

За таких обставин, суд враховує доводи відповідача та її представника, які просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та вважає, що наразі відсутні підстави для задоволення його позовних вимог судом.

Так, відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст. 192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Інші доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення вимог ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів, а тому відмовляє в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 76, 77, 80-81, 89, ч. 1 ст. 141, 263, 265 ЦПК України, ст. 180-182, 192 СК України, Конституцією України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів, - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Андрій ВОЛЧКО