провадження № 88-ц/824/42/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
У Х В А Л А

Іменем України

11 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Кияшко К.О.,

розглянувши в судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року за виключними обставинами у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну та моральну шкоду.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2020 року у задоволені позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2020 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

У грудні 2023 року ОСОБА_1 подано заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими та виключними обставинами у даній справі.

Подану заяву обґрунтовано тим, що згідно пунктів 1, 2 частини 6 статті 19 ЦПК України дана справа, за ціною позову 1 055 762,48 грн. повинна бути розглянута в загальному порядку, а не в спрощеному з повідомленням сторін, як було розглянуто судом першої інстанції.

Тому, посилаючись на висновки Конституційного суду України у рішенні від 22.11.2023 № 10-рп(ІІ)/2023, якими встановлено, що пункти 1, 5 частини 6 статті 19 ЦПК України суперечать ч. 1 ст. 8 та ч. 2 ст. 24 Конституції України, та не є належними засобами регулювання процесуальних відносин, просить переглянути справу у зв`язку з виключними обставинами.

Також посилався на те, що постанова Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року є незаконною, винесеною з порушенням прав предметної та суб`єктної юрисдикції. Вказував, що існують істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, зокрема наявність ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправдивих показань свідка, фальсифікація письмових доказів призвели до ухвалення незаконного рішення у цій справі, переважна більшість доказів, на які зроблено посилання в рішенні, є неприпустимими, що є безумовною підставою для скасування постанови апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 березня 2024 року провадження за заявою ОСОБА_1 в частині перегляду постанови Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року за виключними обставинами у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди закрито, як помилково відкриту. Заяву в частині перегляду судового рішення за виключними обставинами повернуто ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду України від 26 червня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 07 березня 2024 року задоволено. Ухвалу Київського апеляційного суду від 07 березня 2024 року скасовано, справу в цій частині направлено на новий апеляційний розгляд.

Перевіривши обґрунтованість заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року за виключними обставинами у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, апеляційний суд вважає за необхідне заяву залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Пунктом 1 частини 3 статті 423 ЦПК України передбачено, що підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Перегляд рішень, постанов або ухвал за виключними обставинами є особливим видом провадження в цивільному судочинстві. Недоліки розгляду справи судом (незаконність (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права) не вважаються підставами для перегляду судових рішень за виключними обставинами.

Відповідний висновок викладено в ухвалі Верховного Суду від 22 листопада 2023 року у справі № 755/978/20 (провадження № 61-6951во23).

Принцип правової визначеності, який невід`ємно притаманний принципу верховенства права, закріплений в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), і на чому неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях (зокрема у § 58 рішення у справі «Маркс проти Бельгії» від 13 червня 1979 року, заява № 6833/74), дозволяє не вдаватися до перегляду судових рішень, які мали місце до прийняття рішення ЄСПЛ як рішення прецедентного або загального характеру, яке формує певну правову позицію. До таких рішень загального характеру належать і рішення конституційних судів. При цьому, як визнає ЄСПЛ, публічне право окремих країн обмежує можливість прийняття конституційними судами рішень, які мають зворотну дію у часі (див. § 58 рішення у справі «Маркс проти Бельгії»).

Відповідно до статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Застереження щодо можливості перегляду судового рішення у зв`язку з виключними обставинами у разі, якщо воно ще не виконане, ґрунтується на принципі юридичної визначеності, який вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Суть цього принципу полягає у тому, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим, не може ставитися під сумнів та підлягає виконанню, тобто вирішення судом спірного питання визнається за істину.

Дія принципу res judicata передбачає встановлення у відносинах між сторонами спору, вирішеного остаточним і обов`язковим для сторін судовим рішенням, стану правової визначеності. Вирішуючи спір, суд застосовує правовий акт, а у випадку, якщо дійде висновку, що правовий акт суперечить Конституції України, не застосовує його з дотриманням порядку, встановленого статтею 10 ЦПК України, і, вирішивши таким чином спір, встановлює стан правової визначеності у відносинах між сторонами.

Встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі №4819/49/19 сформульовано правовий висновок, суть якого полягає в тому, що аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України «Про Конституційний Суд України» дає підстави дійти висновку про те, що рішення цього суду має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення Конституційним Судом України, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення. Тобто рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Дія рішення Конституційного Суду України не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися (припинилися) до його ухвалення.

Як на підставу перегляду постанови Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року ОСОБА_1 посилається на рішення Конституційного Суду України № 10-р(II)/2023 від 22 листопада 2023 року, предметом якого була відповідність Конституції України (конституційність) пунктів 1, 5 частини шостої статті 19, пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах).

Вказаним рішенням Конституційній Суд України визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України, визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), пункти 1, 5 частини шостої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, та передбачив, що пункти 1, 5 частини шостої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, визнані неконституційними, утрачають чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ані пункт 1, ані пункт 5 частини шостої статті 19 ЦПК України, які визнані неконституційними, апеляційним судом для вирішення питання про порядок розгляду справи не застосовувались.

Отже, у рішенні Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, на яке посилається у заяві ОСОБА_1 , як на підставу перегляду постанови Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року, не була встановлена неконституційність будь-якого закону, які застосував апеляційний суд у своєму рішенні.

Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023 чітко визначено, що пункти 1, 5 частини шостої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, визнані неконституційними, утрачають чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Тобто, на час прийняття постанови Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року ці процесуальні норми не втратили чинність. Дія рішення Конституційного Суду України не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися (припинилися) до його ухвалення, а процесуальні правовідносини, що регулюються нормами ЦПК України, припинились 03 грудня 2020 року, до ухвалення Конституційним Судом України рішення від 22 листопада 2023 року.

Інші доводи заяви, в частині не правильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невірна на думку заявника оцінка судом обставин справи та наданих сторонами доказів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки такі доводи не свідчать про наявність підстав до перегляду постанови Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року за виключними обставинами.

Зазначені доводи заявника могли бути підставою до касаційного оскарження вказаної постанови Київського апеляційного суду, однак зазначеним правом заявник не скористався.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що заявником не зазначено та не доведено наявність виключних обставин передбачених ч. 3 ст. 423 ЦПК України для перегляду постанови Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року.

Відповідно до частини 3 статті 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу (частина 4 статті 429 ЦПК України).

З огляду на наведене, колегія суддів приходить висновку, що заява про перегляд судового рішення за виключними обставинами не містить доводів, що свідчать про наявність підстав для такого перегляду постанови апеляційного суду та скасування судового рішення, що переглядається, а тому у задоволенні цієї заяви необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 368, 389, 423, 429 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволені заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року за виключними обставинами відмовити.

Постанову Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 16 вересня 2024 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.