Провадження № 2-др/357/5/24
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 січня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Бондаренко О. В., при секретарі Кононюку П.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідачки, адвоката Калініна Сергія Костянтиновича, про ухвалення додаткового рішення, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,
21.10.2021 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
13.12.2021 судом постановлено ухвалу, про проведення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
06.11.2023 відповідачка ОСОБА_1 подала до суду заяву про перегляд заочного рішення.
09.11.2023 судом поновлено ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, прийнято заяву до провадження та призначено до розгляду.
21.11.2023 судом постановлено ухвалу, якою скасовано заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.02.2022, а справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
18.12.2023 рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, відмовлено.
08.01.2024 представник позивача, за довіреністю у справі - Меркулова Валерія Валеріївна, подала до суду заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення у справі та клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, в яких зазначила, що відповідно до ст. 137 ЦПК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. ATКБ «Приватбанк» вважає, що сума витрат, що заявлена представником відповідача значно перевищує встановлені діючим законодавством та нормативно - правовими актами граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, крім того така сума витрат є неспівмірною із складністю цивільної справи, яка віднесена судом до малозначних справ, а тому в разі наявності підстав для компенсації цих витрат, їх сума підлягає зменшенню. Враховуючи викладене, просила суд відмовити у задоволенні заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, проаналізувавши договір відповідача із адвокатом та акт наданих послуг, звертає увагу на наступне: щодо підготовки до судової справи, то вона не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи, адже нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, таким чином такий пункт витрат як підбор нормативно-правових актів та аналіз судової практики викликає сумнів, адже судова практика розгляду справ щодо стягнення кредитної заборгованості стала і визначена ще у 2015 році. Підсумовуючи викладене, ATКБ «Приватбанк» вважає, що сума витрат, що заявлена представником відповідача: значно перевищує встановлені діючим законодавством та нормативно-правовими актами граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу: сума витрат є неспівмірною із складністю цивільної справи, яка віднесена судом до малозначних справ, та не є пропорційною щодо витраченого часу; не є доведеною, що була фактичною та неминучою.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, матеріали додані до заяви, дійшов до наступних висновків.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст. 270 цього Кодексу.
Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)
3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
У п 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року, справа № 1-23/2009, щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Тобто, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру та погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
При обчисленні гонорару слід керуватися зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.
Представник відповідачки на підтвердження стягнення судових витрат надав: копію договору №б/н/23 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 10.10.2023, укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Калінін і Партнери», додаток № 1 до договору №б/н/23 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 10.10.2023, копію рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару (винагороди), акт виконаних робіт від 20.12.2023 та платіжну інструкцію від 19.12.2023 на суму 5500,00 грн, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 164-171).
Згідно п. 3.1, 3.2 Договору, гонорар є формою винагороди бюро за надання професійної правничої допомоги. За правничу допомогу, передбачену в п.п. 1.1, 1.2 Договору, клієнт сплачує бюро гонорар, розмір якого, а також умови та порядок розрахунків визначаються сторонами в додатках до цього договору, з урахуванням рекомендованих ставок адвокатського гонорару.
Згідно Додатку №1 від 20.10.2023 до договору №б/н/23 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 10.10.2023, за надання професійної (правничої) допомоги, передбаченої в п.п. 1.1, 1.2 Договору, клієнт сплачує бюро гонорар в розмірі 5500,00 грн у строк до набрання судового рішення законної сили.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання.
Так, від відповідача в порядку ч. 5 ст. 137 ЦПК України надійшла заява про необґрунтованість витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, однак, жодних доказів на підтвердження неспівмірності вказаних витрат на професійну правничу допомогу до суду не надано, а відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Встановлено, що в договорі №б/н/23 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 10.10.2023, який укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Калінін і Партнери», який укладений між ОСОБА_2 та АБ «Романенко та Партнери», та додатку №1 до договору №б/н/23 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 10.10.2023, укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Калінін і Партнери», сторони належним чином узгодили порядок та умови надання правової допомоги позивачу з питання захисту її прав та законних інтересів, визначили деталізацію видів правової допомоги, розмір оплати праці адвоката у фіксованому розмірі при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків клієнта з адвокатом.
Отже, відповідачка підтвердила обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість на суму 5500,00 грн.
Водночас, відповідно до ч. 5, 8 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Отже, при розгляді справи в порядку спрощеного позовного провадження, є певні особливості, зокрема, те, що судові дебати, при розгляді справи в такому порядку, не проводяться та суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15ц вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. Така практика запроваджена у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду, зокрема у постанові від 16.04.2019 у справі №817/1889/17.
Відповідно до положень ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Розгляд даної справи судом проведено у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, судові дебати у даній справі не проводились, А тому, сторона відповідача мала подати свої докази про понесені судові витрати на правничу допомогу в межах строку розгляду справи або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Як вбачається з матеріалів справи представник відповідачки не зазначив у письмовій заяві про перегляд заочного рішення від 06.11.2023 про те, що підтвердження судових витрат буде надано протягом 5 днів (а.с. 93-102), а заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на правничу допомогу подав 21.12.2023, шляхом направлення через підсистему «Електронний суд», тобто протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено те, що представником відповідачки не було дотримано вимог ч.8 ст.141 ЦПК України щодо подання відповідної заяви про те, що ним будуть надані докази щодо понесених витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення по суті спору.
Відповідно до пунктів другого та шостого частини другої статті 43, частини першої статті 44 ЦПК України, учасники справи та їх представники зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії встановлені судом та добросовісно користуватися своїми процесуальними правами.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Відповідно до ч. 2 ст. 174 ЦПК України, заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву; відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі № 904/4494/18, суд дійшов висновку, що невиконання стороною у справі свого обов`язку щодо повідомлення суду у першій заяві по суті спору попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, є підставою для відмови у задоволенні вимог такої сторони про відшкодування витрат.
Тобто, відповідачка мала надати до суду разом з першою заявою по суті спору, в даному випадку із заявою про перегляд заочного рішення, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, у строки визначені законом, однак, зазначених дій не вчинила.
Водночас, відповідачка ОСОБА_1 , при зверненні до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду сплатила судовий збір в розмірі 536,80 грн, що підтверджується квитанцією №0112-2850-2203-3269 від 04.11.2023 (а.с. 103), яку надала разом із заявою.
Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Рішенням суду від 18.12.2023 у задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, відмовлено у повному обсязі, тому, суд стягує з Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення в розмірі 536,80 грн.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що заява представника відповідачки, адвоката Калініна Сергія Костянтиновича, про ухвалення додаткового рішення, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст. 133, 137, 141, 142, 246, 258, 259, 264, 265, 268, 270, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву представника відповідачки, адвоката Калініна Сергія Костянтиновича, про ухвалення додаткового рішення, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги,50) на користь ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплату судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення в розмірі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок).

У задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Додаткове рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання додаткового судового рішення. Учасник справи, якому додаткове рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення складено 15.01.2024.

Суддя О. В. Бондаренко