КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 760/3846/20

номер провадження 22-ц/824/11176/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 грудня 2023 року /суддя Аксьонова Н.М./

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на автомобіль, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 у якому, з урахуванням збільшених позовних вимог просила:

1) визнати спільною сумісною власністю подружжя: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 наступне майно:

- трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна - 34896383;

- автомобіль марки «Ford» моделі «Transit», 2016 року випуску, білого кольору, тип вантажний фургон, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер - НОМЕР_2 .

3) поділити спільне сумісне майно подружжя, включаючи рухоме та нерухоме майно, в порядку поділу спільного майна подружжя наступним чином:

- визнати за ОСОБА_2 право власності на частку трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер - 34896383;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на частку трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер - 34896383;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки «Ford» моделі «Transit», 2016 року випуску, білого кольору, тип - вантажний фургон, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , та у рахунок грошової компенсації за частку вартості автомобіля, стягнути з нього на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 176 458,02 грн.

- зобов`язати ОСОБА_1 перерахувати грошові кошти у розмірі 176 458,02 грн. на банківський рахунок ОСОБА_2 за наступними реквізитами: IBAN № НОМЕР_5 в AT «Універсал банк», МФО 322001, Код .

10 вересня 2020 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на автомобіль, у якій просив суд визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на автомобіль марки «Ford» моделі «Transit», 2016 року випуску, білого кольору, тип - вантажний фургон, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_1 , реєстраційний номер - НОМЕР_2 .

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 12 грудня 2023 року первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя - задоволено.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наступне майно:

- трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна - 34896383;

- автомобіль марки «Ford» моделі «Transit», 2016 року випуску, білого кольору, тип - вантажний фургон, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_1 , реєстраційний номер - НОМЕР_2 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на частку трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна - 34896383.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на частку трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна - 34896383.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки Ford моделі Transit, 2016 року випуску, білого кольору, тип - вантажний фургон, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_1 , реєстраційний номер - НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 176458 (сто сімдесят шість тисяч чотириста п`ятдесят вісім) гривень 02 копійки грошової компенсації вартості частини вартості транспортного засобу марки «Ford» моделі «Transit», 2016 року випуску, білого кольору, тип - вантажний фургон, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_1 , реєстраційний номер - НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10510 (десять тисяч п`ятсот десять) гривень в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на автомобіль - відмовлено. /т. 2 а.с. 1-9/

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив первісний позов задовольнити частково, визнати спільною сумісною власністю квартиру АДРЕСА_1 . В порядку поділу майна визнати за сторонами по частині вказаної квартири. В інших вимогах позову відмовити. Зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема, він заявляв про спростування презумпції спільності права власності колишнього подружжя на автомобіль та спростував презумпцію належними та допустимими доказами. Не враховано факт придбання автомобіля за кошти, отримані внаслідок комерційної діяльності ФОП ОСОБА_1 , та факт використання автомобіля виключно в підприємницькій діяльності ФОП ОСОБА_1 Вказував і на те, що ОСОБА_2 не надала суду жодних доказів, які могли би підтвердити факт, що вона платила особисті кошти за автомобіль. Суд першої інстанції не врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 2-1316/12, від 18.09.2019 у справі № 296/10859/16-ц. Проігнорував суд першої інстанції і те, що доходи ОСОБА_2 , як фізичної особи-підприємця, є об`єктом права спільної сумісної власності. Крім того, висновок суду першої інстанції, що якщо автомобіль придбаний за кредитні кошти, вказане не свідчить про те, що ці кошти були особистою власністю ОСОБА_1 є безпідставним, оскільки апелянт надав суду докази оплати за автомобіль та погашення кредиту виключно з поточного рахунку ФОП ОСОБА_1 .

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 звернулась з відзивом на апеляційну скаргу, вказуючи на необґрунтованість та безпідставність її доводів. Зазначала, що майно фізичної особи-підприємця може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя. Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що апелянт не спростував презумпцію спільності права власності на майно, яке набуто в період шлюбу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 12 серпня 2004 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обл. управління юстиції, актовий запис №375, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_6 .

За час перебування у шлюбі подружжям було набуте наступне майно:

- автомобіль марки «Ford» моделі «Transit», 2016 року випуску, білого кольору, тип - вантажний фургон, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_7 , реєстраційний номер - НОМЕР_2 , зареєстрований 22 грудня 2016 року за ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 ;

- трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна - 34896383, зареєстрована за ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності серії НОМЕР_9 від 04 грудня 2006 року.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи у цивільній справі №760/3846/20 від 25 жовтня 2021 року №17753/21-56, ринкова вартість автомобіля «Ford Transit», д.н.з. НОМЕР_2 , станом на дату оцінки - 01 липня 2021 року, складає: 352 916,04 грн, значення коефіцієнта фізичного зносу для складових автомобіля «Ford Transit», д.н.з. НОМЕР_2 , станом на дату оцінки - 01 липня 2021 року становить 0,53.

Орієнтовна ринкова вартість квартири станом на дату звернення позивача із первісним позовом до суду становила 2 000 167 грн.

Відповідно до рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2019 року шлюб між сторонами розірвано.

Задовольняючи позовні вимоги первісного позову та відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, в частині визнання особистою приватною власністю ОСОБА_1 автомобіля, суд першої інстанції вірно керувався нормами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Встановлено, що автомобіль марки «Ford» моделі «Transit», 2016 року випуску, білого кольору, тип - вантажний фургон, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_1 , реєстраційний номер - НОМЕР_2 ; зареєстрований 22 грудня 2016 року за ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 .

ОСОБА_1 у зустрічній позовній заяві, як і в апеляційній скарзі, заперечує факт того, що автомобіль було придбано за спільні кошти подружжя, покликаючись на те, що автомобіль придбаний ним як фізичною особою-підприємцем з метою здійснення підприємницької діяльності.

Так, ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність та був зареєстрований як ФОП з 28 січня 2009 року.

Основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 є оптова торгівля машинами й устаткуванням для текстильного, швейного та трикотажного виробництва.

На підставі договору купівлі-продажу №ФКЮ-000012 від 20 грудня 2016 року, укладеного 10 листопада 2004 року між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Віннер Автомотів», ФОП ОСОБА_1 придбав у власність автомобіль марки «Ford» моделі «Transit» номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_1 .

Згідно з актом приймання-передачі автомобіля зі зберіганням від 27 грудня 2016 ТОВ «Віннер Автомотів» передало, а ФОП ОСОБА_1 прийняв автомобіль марки «Ford» моделі «Transit» номер кузова (VIN) НОМЕР_1 .

20 грудня 2016 року між ФОП ОСОБА_1 (Покупець) та ТОВ «Віннер Автомотів» (Продавець) було укладено Договір купівлі-продажу автомобіля №ФКЮ - 000012, відповідно до якого Продавець зобов`язується поставити та передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити автомобіль «Ford» моделі «Transit» за ціною 682178,00 грн.

20 грудня 2016 року ФОП ОСОБА_1 на виконання умов цього договору платіжним дорученням №1353 від 20.12.2016 сплатив з поточного рахунку ФОП ОСОБА_1 , відкритого у ПАТ «Креді Агріколь Банк», на поточний рахунок ТОВ «Віннер Автомотів» 276614 грн, в тому числі ПДВ 46102,33 грн, тобто 40% ціни автомобіля.

Для оплати 60% вартості автомобіля ФОП ОСОБА_1 отримав кредит у ПАТ «Креді Агріколь Банк» у сумі 405564,00 грн на купівлю автомобіля.

Повернення кредиту ФОП ОСОБА_1 здійснював шляхом щомісячного перерахування коштів з поточного рахунку ФОП ОСОБА_5 . Кредит ФОП ОСОБА_1 повністю погасив з поточного рахунку ФОП ОСОБА_1 , на виконання умов договору сплатив повну вартість автомобіля 682178 грн.

Автомобіль використовувався виключно для підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 .

Указаний факт не заперечувався стороною позивача, не заперечується він і у відзиві на апеляційну скаргу.

Водночас, правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

Одним з видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України).

Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України.

Так, згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Отже, майно фізичної особи-підприємця, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Використання зазначеного майна одним з подружжя для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано під час обрання способу поділу цього майна.

Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя.

Відповідні висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13, від 11 березня 2015 року у справі № 6-21цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-1109цс15 та у постанові Верховного Суду у справі № 179/130/13-ц (провадження № 61-44846св18).

Конституційний Суд України у рішенні від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 61 СК України, дійшов висновку, що статутний капітал та майно приватного підприємства є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зокрема, Конституційний Суд України зазначив, що приватне підприємство (або його частина), засноване одним із подружжя, - це окремий об`єкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі вклад до статутного капіталу та майно, виділене з їх спільної сумісної власності. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є об`єктом їх спільної сумісної власності.

За таких обставин, оскільки вищевказаний транспортний засіб - автомобіль марки «Ford» моделі «Transit», 2016 року випуску, білого кольору, тип - вантажний фургон, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_7 , реєстраційний номер - НОМЕР_2 , був набутий у власність відповідачем під час перебування в шлюбі з позивачем, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, що то дане майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Доводи апеляційної скарги, щодо спростування презумпції спільності майна, апеляційним судом відхиляються, оскільки шлюб між сторонами було укладено 12 серпня 2004 року. ОСОБА_1 почав здійснювати підприємницьку діяльність та був зареєстрований як фізична особа-підприємець 28 січня 2009 року, тобто вже в період перебування у шлюбі.

Перебуваючи у шлюбі Сторони мали спільний бюджет, спільні витрати, купували майно для спільного користування, брали участь у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо, зазначених обставин апелянтом не спростовано.

Водночас, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Укладення договору купівлі-продажу автомобіля ФОП ОСОБА_1 , здійснення оплати з поточного рахунку ФОП ОСОБА_1 та укладення ФОП ОСОБА_1 кредитного договору і погашення з поточного рахунку ФОП ОСОБА_1 жодним чином не доводить, що на придбання автомобіля спрямовувались саме особисті кошти апелянта, а не спільні кошти, належні сторонам як подружжю. Більше того, доводами про те, що автомобіль придбаний за доходи від підприємницької діяльності, апелянт сам же і підтверджує, що автомобіль придбаний за спільні сумісні кошти подружжя, адже згідно законодавства, рішення Конституційного Суду України від 19.09.2012 року № 17-рп/2012 у справі № 1-8/2012 та практики Верховного Суду (постанова КЦС ВС від 01 лютого 2023 року у справі № 210/3216/15-ц (провадження № 61-834св22), постанова ВП ВС від 23.01.2024 року у справі № 523/14489/15-ц) доходи, отримані одним із подружжя від підприємницької діяльності є спільною сумісною власністю подружжя та підлягають поділу.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_1 не спростував презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу, не надав суду доказів того, що спірний автомобіль є його особистою приватною власністю або придбаний за його особисті кошти. При цьому сама по собі обставина, що він придбаний за кредитні кошти, не свідчить про те, що ці кошти були його особистою власністю в силу ст. 57 СК України.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не надавала суду жодних доказів, які могли би підтвердити факт, що вона платила особисті кошти за автомобіль, апеляційний суд вказує, що автомобіль був придбаний за час перебування сторін у шлюбі, на таке майно поширюється презумпція спільної сумісної власності подружжя. Тягар спростування презумпції лежить на тому, хто її заперечує.

Щодо доводів апелянта про те, що автомобіль є його особистою приватною власністю, бо використовується виключно у підприємницькій діяльності, то такі доводи також відхиляються як такі, що не доводять факт того, що автомобіль є особистою приватною власністю. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 06.12.2021 року у справі № 161/7804/19 (провадження № 61-15815св20).

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 грудня 2023 року - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 грудня 2023 року - залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: