КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 363/1320/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/872/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 09 червня 2023 року у складі судді Свєтушкіної Д.А.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної компанії з експорту та імпорту продукції та послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Державної компанії з експорту та імпорту продукції та послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якому просив: визнати незаконними його звільнення з роботи у Державній компанії з експорту та імпорту продукції та послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт», наказ Державної компанії з експорту та імпорту продукції та послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» від 03 лютого 2023 року №90-к, поновити його на роботі, та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку 1 017 грн 11 коп, та моральну шкоду в сумі 21 359 грн 36 коп, а також судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що 02 грудня 2002 року між ОСОБА_1 відповідно до положень ст.21 КЗпП України, був укладений безстроковий трудовий договір з Державною компанією з експорту та імпорту продукції та послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт», про що зроблений запис в трудовій книжці № 21 .

Згідно з укладеним трудовим договором (зі змінами), позивач обіймав посаду водія автотранспортних засобів сектору автотранспортного забезпечення Управління адміністративно-господарського забезпечення Державної компанії «Укрспецекспорт».

Установлено, що 06 грудня 2022 року відповідач повідомленням про зміни в організації виробництва і праці - скороченням чисельності та штату працівників Державної компанії «Укрспецекспорт», попередив ОСОБА_1 про наступне вивільнення з роботи 06 лютого 2023 року.

Наказом від 03 лютого 2023 року №90-к «Про звільнення ОСОБА_1 », позивача з 06 лютого 2023 року було звільнено з роботи у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, скороченням чисельності і штату працівників, згідно із п.1 ст.40 КЗпП України.

Своє звільнення позивач вважає незаконним, проведеним відповідачем з порушенням ст. 49-2 КЗпП України, а саме позивачу не було запропоновано наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю, або іншу вакантну роботу, яку він може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіту тощо.

Окрім того в порушення положень ст. 42 КЗпП відповідачем не було зроблено порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників сектору автотранспортного забезпечення та не враховано переважне право позивача на залишення на роботі, що в своїй сукупності згідно зі ст.235 КЗпП України є підставою для його поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 09 червня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 09 червня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що на підтвердження здійснення роботодавцем (відповідачем) порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню, ним надано суду Інформацію про кваліфікацію та продуктивність праці водіїв автотранспортних засобів Управління адміністративно-господарського забезпечення за період з 01 січня 2022 року по 26 листопада 2022 року. Однак, у вказаній Інформаційній довідці наявний лише перший етап порівняльного аналізу (визначення об`єктів та одиниць аналізу), всі інші етапи порівняльного аналізу (критерії порівняння, перевірка методологічної еквівалентності порівняння, оцінка параметрів та інтерпретація спільного та відмінного) відсутні.

Зазначено, що роботодавцем (відповідачем) не було визначено та не повідомлялись позивачу критерії, за яким здійснювалась оцінка працівників, що порушує принцип правової визначеності його як робітника.

Вважає, що роботодавець не вчинив належних дій щодо порівняння кваліфікації і продуктивності праці ОСОБА_1 з іншими працівниками цієї ж посади, перевірку того, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі.

Скаржник звертає увагу суду на те, що відповідачем не враховано ряд обставин, які свідчать про наявність у нього переважного права на залишення на роботі, зокрема:

- наявність на утриманні двох осіб: дружини ОСОБА_2 , яка є інвалідом 3 групи та непрацездатної тітки ОСОБА_3 (п. 1 частини другої статті 42 КЗпП України);

- безперервний трудовий стаж в ДП «Укрспецекспорт» на посаді водія 20 років (п. 2 частини другої статті 42 КЗпП України);

- ОСОБА_1 виповнилось 53 роки і як постраждалий від аварії на ЧАЕС 4 категорії він має право виходу на пенсію за віком у 54 роки, тобто йому залишилось менше трьох років до настання пенсійного віку (п. 10 частини другої статті 42 КЗпП України).

Окрім цього посилається на те, що у Інформаційній довідці складеній відповідачем, у відповідній графі стосовно ОСОБА_1 не зазначено наявність в нього жодного переважного права на залишення на роботі, в той час як, відносно інших працівників, такі дані роботодавцем зазначені, що також вказує на неналежне виконання відповідачем свого обов`язку із визначення працівників, які мають право на залишенні на роботі.

У відзиві на апеляційну скаргу Державна компанія з експорту та імпорту продукції та послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Вишгородського районного суду Київської області від 09 червня 2023 року - без змін.

Зазначено, що доводи апеляційної скарги не відповідають дійсності, не підтверджені належними і допустимими доказами, є необґрунтованими і безпідставними, а тому не можуть бути задоволенні.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Єркін М.М. підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для їх задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Відповідно до статей 3, 4 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 02.12.2002 року на посаді водія у різних структурних підрозділах, а з 01.07.2020 року - на посаді водія автотранспортних засобів сектору автотранспортного забезпечення Управління адміністративно-господарського забезпечення (а.с. 17 т.1).

Установлено, що наказом Державної компанії "Укрспецекспорт" від 26 листопада 2022 року № 115-ШР було скорочено штат та чисельність працівників Компанії, всього 105 посад (а.с. 92-94 т.1).

З указаного наказу видно, що у Державній компанії "Укрспецекспорт" відбулось скорочення як структурних підрозділів у повному складі, так і окремих посад в інших структурних підрозділах в організаційно-штатній структурі та штатному розписі Державної компанії "Укрспецекспорт".

Зокрема, прийнято рішення про скорочення в Управлінні адміністративно - господарського забезпечення 17 посад водіїв автотранспортних засобів з 32 (а.с. 93 т.1).

Наказом відповідача "Про затвердження та введення в дію організаційної структури та штатного розпису Державної компанії "Укрспецекспорт" № 117-ШР від 26 листопада 2022 року було затверджено та введено в дію з 26 січня 2023 року організаційну структуру та штатний розпис Державної компанії "Укрспецекспорт" (а.с. 210 т.1).

Згідно даних штатного розпису, станом на 06 лютого 2023 року у відповідача значилося 15 посад водіїв транспортних засобів ( а.с.109 т.1).

На підтвердження обставин скорочення штату та чисельності працівників Управління адміністративно-господарського забезпечення Державної компанії "Укрспецекспорт" відповідачем надано суду відповідні витяги зі штатного розпису станом на день видання наказу від 26 листопад 2022 року № 115-ШР та станом на день звільнення позивача з роботи в Державній компанії "Укрспецекспорт".

Установлено, що 06 грудня 2022 року позивача було повідомлено про майбутнє звільнення у зв`язку з скороченням посади, яку він обіймав та проінформовано про відсутність іншої робота, яку б позивач міг виконувати з урахуванням освіти, кваліфікації та досвіду (а.с. 21 т.1).

Наказом відповідача від 03 лютого 2023 року № 90-к ОСОБА_1 звільнено з роботи з 06 лютого 2023 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України - у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, скороченням чисельності і штату працівників (а.с. 228 т.1).

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з того, що при розірванні трудового договору порушення трудових прав ОСОБА_1 допущено не було, переважного права на залишенні на роботі при вивільненні позивач не мав, а сама по собі його незгода з проведеною відповідачем перевіркою кваліфікації і продуктивності праці при звільненні не свідчить про неправильність самої перевірки.

Такий висновок колегія суддів вважає обґрунтованим з наступних підстав.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку погоджується.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 КЗпП України припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе зокрема у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями ч. 2 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 19 постанови № 9 від 06.11.92 "Про практику розгляду трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержані власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази змін в організації виробництва і праці, того, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини 2 статті 40, частини 3 статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Правилами ч. 1, 2 ст. 42 КЗпП України передбачено, що при скорочені чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам із більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам, зазначеним у частині другій цієї статті. Зокрема, сімейним - при наявності двох більше утриманців; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У матеріалах справи відсутні докази на спростування тверджень представника відповідача про наявність у державної компанії з дня повідомлення ОСОБА_1 06 грудня 2022 року про наступне вивільнення займаної ним посади і до дати його звільнення - 06 лютого 2023 року, будь-яких вільних вакантних посад.

Відповідно до справи, як на підставу до залишення на роботі позивач посилався на наявність у нього переважного права перед іншими працівниками, остільки на утриманні мав двох осіб: дружину, ОСОБА_2 , інваліда 3 групи та тітку ОСОБА_3 , безперервного стажу роботи у компанії на посаді водія 20 років, а також того, що має вік 53 роки і як постраждалий від аварії на ЧАЕС має право виходу на дострокову пенсію.

Між тим, у справі відсутні докази перебування будь-яких осіб на його повному утриманні або вони одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Матеріали справи свідчать, що відповідач, приймаючи рішення про скорочення посади ОСОБА_1 й звільнення його з роботи, ретельно перевіряв обставини, пов`язані з наявністю у нього переважного права залишення на робочому місці й дійшов правомірного висновку про відсутність таких переваг.

Колегія суддів звертає увагу, що вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, посади яких підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України.

Процедура визначення кваліфікації та продуктивності праці працівників, законодавчо не визначена. Проте, враховуючи, що потреба у визначенні (оцінці) наявності такого права виникає при вивільненні працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, що полягають в скороченні чисельності або штату працівників, яке ініціюється роботодавцем, то створити умови та провести таку оцінку повинен роботодавець.

Зі службової записки Управління адміністративно-господарського забезпечення Державної компанії "Укрспецекспорт" (підрозділ, що відповідає за роботу водіїв) від 29 листопад 2022 року було поінформовано Генерального директора Державної компанії "Укрспецекспорт" щодо результатів порівняння кваліфікації та продуктивності праці працівників Управління, що перебували на посадах водіїв автотранспортних засобів, в тому числі ОСОБА_1 , посади яких підлягали (а.с. 196-197 т.1).

У порівнянні кваліфікації ОСОБА_1 , який має середню спеціальну освіту та категорії для керування транспортними засобами А, В, С, D, з кваліфікаціями працівників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , враховувався не лише наявний трудовий стаж, а й було враховано наявність вищої освіти та додаткових категорій для керування транспортними засобами:

- працівник ОСОБА_6 має повну вищу освіту та категорію для керування транспортними засобами В;

- працівник ОСОБА_7 має середню освіту та категорії для керування транспортними засобами А1, А, В1, В, Cl, С, DI, D, BE, СЕ та має утриманців.

- працівник ОСОБА_8 має повну вищу освіту та категорії для керування транспортними засобами В, С, D.

Також у порівнюваний період часу (01.01.2022 - 26.11.2022) працівники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 мали вищу продуктивність праці у порівнянні з ОСОБА_1 .

Що стосується інших осіб, про які зазначав позивач під час апеляційного розгляду справи (а.с. 95-97 т.2) - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , то відповідно до наявної у справі інформації, підтвердженої самим відповідачем, указані особи на утриманні мали двох і більше осіб.

Що стосується ОСОБА_13 - то він має вищу освіту - вчитель іноземних мов й згідно пояснень представника компанії, використовувався під час супроводження іноземних делегацій у якості перекладача.

Окрім цього, згідно заявлених характеристик в інформаційній довідці щодо кваліфікації та продуктивності праці водіїв автотранспортних засобів Управління адміністративно-господарського забезпечення за період з 01.01.2022 року по 26.11.2022, а також додатково виданій до суду апеляційної інстанції, указані особи, а також ОСОБА_14 відповідально ставилися до виконання трудових обов`язків та технічного й естетичного стану ввірених транспортних засобів, будь-яких зауважень щодо керування автомобілями Компанії та виконання поставлених задач не мали (а.с. 198-206 т.1, 102-104 т. 2).

В той час як ОСОБА_1 , хоча і відповідально ставився до технічного стану автомобіля, проте під час його роботи мали місце випадки конфліктних ситуацій з керівництвом транспортного підрозділу, не належним чином позивач слідкував за станом салону автомобіля Компанії, мав імпульсивний характер, а також з його вини на належному компанії транспортному засобі двічі було вчинено ДТП за наслідками яких Компанії було заподіяно збитки (а.с. 104 -155 т.1).

Зважаючи на викладене, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що звільнення позивача у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України відбулося без порушення вимог законодавства про працю, а відтак відсутні підстави для задоволення заявлених вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення позивача на роботі, а також вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, як похідної, відповідно до правил ст. 235 КЗпП України.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що місцевий суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевим судом та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні місцевим судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, а отже слід відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 09 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 вересня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: