У Х В А Л А

10 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 201/4638/13-ц

провадження № 61-12259ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Олійник А. С.,

Фаловської І. М.,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 серпня 2024 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про видачу дубліката виконавчого листа у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп») звернулось до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Надра» (далі - ПАТ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2024 року, яка залишена без змін постановою Дніпровського апеляційногшо суду від 28 серпня 2024 року, у задоволенні заяви

ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відмовлено.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, вважав, що заява

ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» не містить обґрунтування щодо обставин втрати виконавчих документів, їх фіксації, вжиття відповідних заходів через це, поважності причин пропуску строку пред`явлення виконавчих документів до виконання тощо. Сама лише відсутність виконавчих документів у нового кредитора за відсутності обставин втрати визначених виконавчих документів не є належним обґрунтуванням втрати документів.

02 вересня 2024 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» засобами поштового зв`язку направило до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 серпня 2024 року.

У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про задоволення заяви.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У частині першій статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Згідно із прецедентною практикою Європейського суду з прав людини

(далі - ЄСПЛ) право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

ЄСПЛ наголосив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

У пункті 17.4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Відповідно до частини першої статті 443 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Отже, умовою для видачі дубліката виконавчого документу є звернення стягувача із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання та у разі доведеності втрати його оригіналу.

У постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 2-1380/08 зазначено, що при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку із його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, надавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року

у справі № 2-836/11 вказано, що у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні перешкоди для задоволення заяви такого стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа за умови, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа для виконання. Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дублікату втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

У постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 643/20898/13-ц, від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11, від 20 травня 2021 року у справі № 1005/7133/2012, від 19 липня 2022 року у справі № 750/13088/14, від 14 грудня 2022 року у справі № 753/20452/21, від 01 березня 2023 року у справі № 433/1335/14-ц, від 09 червня 2023 року у справі № 607/13804/13 зазначено, що дублікатом називається документ, який видається замість втраченого оригіналу і має силу первісного акта. Від останнього його відрізняє спеціальна позначка «Дублікат». При розгляді питання про видачу дубліката перевіряється, чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили. У випадку часткового виконання змінювати у дублікаті загальну суму не можна. Це враховується в ході подальшого виконавчого провадження. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час, обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

Суд встановив, що рішенням Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2013 року у справі №201/4638/13-ц

позов ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь

ПАТ «КБ «Надра» борг за договором від 03 вересня 2007 року в сумі

748 947, 78 грн.

04 листопада 2013 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська за заявою ПАТ КБ «Надра» видав виконавчі листи у цій справі.

23 червня 2014 року державним виконавцем на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» завершено виконавче провадження.

24 квітня 2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» укладений договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором від 03 вересня 2007 року, який укладений з ОСОБА_1 . Згідно договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги відповідно до якого первісний кредитор ПАТ КБ «Надра» відступив право вимоги на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» разом з усіма додатками до нього та додатковими договорами, у тому числі договорами забезпечення, а саме: договором поруки від 03 вересня 2007 року, який укладений з ОСОБА_2 .

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2020 року, яка залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 січня 2021 року, задоволено частково заяву

ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

Замінено сторону виконавчого провадження у справі 201/4638/13-ц

з ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

У задоволенні заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання та видачу дублікатів виконавчих листів відмовлено.

Відповідно до відповіді Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

від 21 грудня 2023 року за вих. № 60-15289/23 на запит про надання інформації щодо оригіналів виконавчих листів у справі №201/4638/13 щодо боржника ОСОБА_1 , встановлено, що за результатами перевірки у Фонді відсутні запитувані виконавчі листи.

В обґрунтування пропуску строку пред`явлення виконавчого документу до виконання та втрати оригіналу виконавчого документу заявник вказує, що в кредитній справі, яку було передано від ПАТ «КБ Надра» до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», виконавчий лист Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська у справі №201/4638/13-ц про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 відсутній.

Суд правильно зазначив, що заявник, укладаючи договір про відступлення прав вимоги, прийняв на себе свідомий ризик настання наслідків вчинення чи не вчинення дій у справі та у виконавчому провадженні первісним стягувачем до його заміни правонаступником.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

За період з дня повернення виконавчого листа (переривання строку

23 червня 2014 року) до дня відступлення права вимоги (24 квітня 2020 року) первісний стягувач не звертався до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та про видачу дублікату виконавчого листа.

Станом на день укладення договору про відступлення права вимоги між первісним стягувачем та правонаступником строк пред`явлення виконавчого листа до виконання вже сплив. Поважність причин пропуску строку пред`явлення виконавчого документу до виконання за період

з 23 червня 2014 року по 16 травня 2022 року (більше 8 років), як первісним стягувачем, так й заявником не підтверджено належними доказами.

Сам по собі факт того, що рішення суду залишається невиконаним, не може бути підставою для поновлення пропущеного строку, оскільки законодавець визначив строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, чим забезпечив рівність сторін виконавчого провадження.

Матеріали справи вказують на те, що новий кредитор

ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» не цікавився обставинами виконання рішення, ухваленого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська у справі № 201/4638/13 щодо ОСОБА_1 . Із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, заміну стягувача у виконавчому листі та поновлення строку пред`явлення до виконання виконавчого документа ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» вперше звернулося до суду через півроку після придбання права вимоги боргу.

Заява ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» не містить жодного обґрунтування щодо обставин втрати виконавчих документів, їх фіксації, вжиття відповідних заходів через це, поважності причин пропуску строку пред`явлення виконавчих документів до виконання тощо. Сама лише відсутність виконавчих документів у нового кредитора за відсутності обставин втрати визначених виконавчих документів не є належним обґрунтуванням втрати документів.

Верховний Суд у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 зазначив, що якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку; натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Апеляційний суд правильно вказав, що ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» уже реалізувало своє право на звернення із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа та видачу дубліката воконавчого листа, суд у задоволенні відповідних вимог відмовив та заявник таку відмову не оскаржив, тож погодився з необґрунтованістю та бездоказовістю раніше заявлених вимог про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку на пред`явлення його до виконання. На час подання повторної заяви з цими ж вимогами обставини не змінилися по суті, оскільки докази, які б давали підстави для її задоволення, не були надані, а власне такі документи, на які посилався заявник, цілком могли і повинні були бути надані на час розгляду першої заяви, жодних об`єктивних перешкод для чого не було.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди заявника з висновками суду щодо встановлених обставин справи, власного тлумачення норм права, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Отже, відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України є підстави для визнання касаційної скарги ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на ухвалу Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська від 10 червня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 серпня 2024 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про видачу дублікату виконавчого листа у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

А. С. Олійник

І. М. Фаловська