УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 759/11905/23

провадження № 61-10742ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 31 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ,

третя особа, - Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини та надання дозволу на реєстрацію місця проживання, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, - Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини та надання дозволу на реєстрацію місця проживання,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07 грудня 2023 року заяву позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини та надання дозволу на реєстрацію місця проживання, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини та надання дозволу на реєстрацію місця проживання - задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 надавати ОСОБА_2 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу

з малолітньою донькою - ОСОБА_3 , кожної суботи та неділі місяця

з 11.00 год до 18.00 год, за місцем проживання матері за адресою: АДРЕСА_1 , у присутності батька.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 07 грудня 2023 року та призначено справу до розгляду на 09 квітня 2024 року.

У судовому засіданні 09 квітня 2024 року у справі було оголошено перерву до 26 квітня 2024 року.

15 квітня 2024 року ОСОБА_1 заявив відвід суддям Приходьку К. П. , Писаній Т. О. , Журбі С. О .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року відвід колегії суддів Київського апеляційного суду у складі суддів: Приходько К.П.,

Писана Т.О., Журба С.О. визнано необґрунтованим, заяву про відвід передано в порядку, передбаченому статті 33 ЦПК України, для вирішення іншому судді.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви про відвід.

26 квітня 2024 року (безпосередньо в день засідання) ОСОБА_1 заявив відвід суддям Приходьку К. П. , Писаній Т. О. , Журбі С. О. з тих підстав, що його клопотання про долучення та відтворення (демонстрацію) доказів було відхилено.

Відповідно до частини третьої статті 40 ЦПК України розгляд вказаного відводу здійснювався безпосередньо колегією суддів, що розглядала справу, оскільки заява про відвід надійшла до суду в день судового засідання.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Київського апеляційного суду у складі суддів: Приходько К.П., Писана Т.О., Журба С.О.

У судовому засіданні 26 квітня 2024 року у справі було оголошено перерву до 31 травня 2024 року.

У судовому засіданні 31 травня 2024 року ОСОБА_1 подав заяву про відвід колегії в складі суддів Приходька К.П., Писаної Т.О., Журби С.О.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 травня 2024 року заява про відвід про відвід колегії в складі суддів Приходька К. П., Писаної Т. О.,

Журби С. О. залишена без розгляду.

У судовому засіданні 31 травня 2024 року ОСОБА_1 заявив відвід колегії в складі суддів Приходька К. П., Писаної Т. О., Журби С. О.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 травня 2024 року визнано заявлений ОСОБА_1 відвід колегії суддів у справі зловживанням процесуальними правами.

Заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Приходька К. П., Писаної Т. О., Журби С. О. залишено без розгляду.

Накладено на ОСОБА_1 штраф за зловживання процесуальними правами у розмірі 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 6056,00 грн., стягнувши його в дохід державного бюджету.

Апеляційний суд вважав, що ОСОБА_1 систематично подає заяви про відвід колегії суддів Київського апеляційного суду у складі: Приходько К. П., Журба С. О., Писана Т. О., які розглядалися судом апеляційної інстанції та визнані необґрунтованими, чим демонструє явне зловживання процесуальними правами та нехтування процесуальними обов`язками. Неодноразове подання ідентичних заяв про відвід колегії суддів є явним проявом дій, що вчиняються з метою перешкоджання судочинству та затягування розгляду справи.

Суд вказував, що дії ОСОБА_1 щодо систематичної подачі заяв про відвід суддів є зловживанням процесуальними правами, що суперечить завданню цивільного судочинства, а відтак чергова заява ОСОБА_1 про відвід суддів підлягав залишенню без розгляду.

25 липня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат

Якименко М. М. звернувся через підсистему «Електронний суд» до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 31 травня 2023 року.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалу суду в частині визнання відводу суддів зловживанням процесуальними правами та накладення штрафу в порядку процесуального примусу.

Необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження щодо оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 31 травня 2024 року

в частині визнання заявленого відводу суддів зловживанням процесуальними правами, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Оскарження ухвал суду апеляційної інстанції щодо визнання заявленого відводу суддів зловживанням процесуальними правами не підлягає касаційному оскарженню.

У пункті 1 частини другої статті 394 ЦПК України визначено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 31 травня

2024 рокув частині визнання заявленого відводу суддів зловживанням процесуальними правами, слід відмовити.

Щодо оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 31 травня

2024 рокув частині накладення штрафу, то необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження, з огляду на таке.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Підставою касаційного оскарження судового рішення відповідно до вимог статті 389 ЦПК України заявник зазначає, що суд апеляційної інстанцій порушив норми процесуального права, зокрема визначив розмір штрафу, що значно перевищує встановлений законом мінімальний розмір штрафу.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення (пункт 1 частини другої статті 44 ЦПК України).

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частина четверта статті 44 ЦПК України).

Відповідно до статті 143 ЦПК України заходами процесуального примусу

є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Заходами процесуального примусу є, зокрема, штраф (пункт 5 частини першої статті 144 ЦПК України).

Суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 148 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (провадження № 14-92цс19) зазначено, що: «учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України). Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами

не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України). За змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною третьою статті 44 ЦПК України».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року в справі №806/1943/18 (адміністративне провадження №К/9901/10093/20) зазначено, що: «Одним із заходів процесуального примусу є штраф (пункт 5 частини першої

статті 145 КАС України). Отже, сторони повинні утримуватись

від використання прийомів, які пов`язанні із зволіканням у розгляді справи,

та добросовісно і максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання справи».

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що подана ОСОБА_1 вчетверте заява про відвід колегії суддів

є аналогічною за змістом трьом попереднім та є зловживанням процесуальними правами, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про накладення штрафу на заявника в порядку процесуального примусу.

Доводи щодо незаконного накладення штрафу у розмірі двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб також є безпідставними, оскільки відповідно до пункту 2 частини першої статті 148 ЦПК України суд може накласти штраф у розмірі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто апеляційний суд, за своїм внутрішнім переконанням, наклав штраф у межах, встановлених процесуальним законом. Підстав вважати розмір накладеного штрафу незаконним немає.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права

є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Ураховуючи викладене, оскільки правильне застосовування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 31 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ,

третя особа, - Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини та надання дозволу на реєстрацію місця проживання, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, - Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини та надання дозволу на реєстрацію місця проживання,

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

А. С. Олійник

І. М. Фаловська