Справа № 342/897/23
Провадження № 2/342/40/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.

секретаря судового засідання: Матієк І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Візінський Василь Васильович, до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС", ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_1 , в інтересах якої діє адвокат Візінський Василь Васильович, звернулася в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (місцезнаходження: пр. Берестейський, 65 м. Київ Київська область), ОСОБА_2 , жительки АДРЕСА_2 , в якому просить стягнути з відповідачів на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 256233,14 грн.; судові витрати покласти на відповідачів. Обгрунтовуючи позов вказує на те, що 14.02.2022 у Єдиний реєстр досудових розслідувань було внесено відомості про кримінальне правопорушення №0000179 за ч. 1 ст. 286 КК України.А 13.10.2022 у даному провадженню Відповідачу-2, ОСОБА_2 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. 27.10.2022, до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області було подано обвинувальний акт по даному кримінальному провадженню, згідно з яким ОСОБА_2 , обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за таких обставин: 13.02.2022 приблизно о 16.50 годині водійка ОСОБА_2 , керувала технічно справним автомобілем марки «RENAULT MEGAN SCENIC», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 сірого кольору у світлу пору доби, на сухому асфальтному покритті та рухалася прямою ділянкою дороги по вулиці І. Франка в м. Коломия у напряму до с. Мала Кам`янка Коломийського району Івано-Франківської область, тим самим наближалася до нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг із автомобільною дорогою державного значення Н-10 сполученням «Стрий-Чернівці». У вказаному автомобілі водійка ОСОБА_2 на передньому пасажирському сидінні перевозила пасажирку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_3 , а на задньому сидінні пасажирку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительку АДРЕСА_4 .

В цей час, автодорогою Н-10 сполученням «Стрий-Чернівці», яка являється об`їзною дорогою м. Коломия, у напрямку до м. Чернівці рухався автомобіль марки «AUDI А6» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_1 , який наближався до нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг із вулицею І. Франка, що в м. Коломия. Водійка автомобіля марки «RENAULT MEGAN SCENIC» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 сірого кольору, ОСОБА_2 проявила неуважність під час виїзду на головну дорогу проїзної частини Н-10 сполученням «Стрий-Чернівці», не урахувала дорожню обстановку, стан дорожнього покриття та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не виконала вимоги дорожнього знаку 2.1 «дати дорогу», почала виїздити на головну дорогу не надавши при цьому перевагу у русі транспортному засобу, який рухався по головній дорозі,унаслідок чого допустила зіткнення із передньою частиною автомобіля марки «AUDI А6» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався смугою призначеною для руху транспортних засобів у напрямку до м. Чернівці. При цьому, ОСОБА_2 порушила вимоги Правил дорожнього руху України, а саме: п. 1.5., який вказує, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3., в якому зазначено, що для забезпечення безпеки ' дорожнього руху водій зобов`язаний: 6) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; п. 12.1., який вказує, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. п. 12.3., згідно якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п. 16.11. який вказує, що на перехресті нерівнозначних доріг водій і транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху. У результаті порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої, автомобіль марки «AUDI А6» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , якій належить Позивачу на праві приватної власності,отримав значні механічні пошкодження, практично всіх частин автомобіля.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.04.2023 у справі № 346/4422/22, підтверджено вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, унаслідок якої, автомобіль марки «AUDI А6» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , якій належить Позивачу на праві приватної власності, отримав значні механічні пошкодження. Вказаною ухвалою звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, - у зв`язку із її примиренням з потерпілими. Стягнуто з СимчичМ. В. 8804 (вісім тисяч вісімсот чотири) гривні 06 (шість) копійок на користь держави Україна, у якості компенсації витрат, пов`язаних із залученням експертів.

Відповідно до п. 33.2. ст. 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.

Як наслідок, підтвердженням факту ДТП та винуватості у її спричинені ОСОБА_2 є ухвала Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.04.2023 у справі № 346/4422/22.

Станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність Відповідача-2, ОСОБА_2 , була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова Група «ТАС», (03117, пр. Берестейський, буд. 65, м. Київ, Київська область). При цьому, від Відповідачів не було вчинено жодних дій щодо добровільного відшкодування завданої шкоди внаслідок ДТП. Як наслідок, Позивач змушений звернутися до суду.

Згідно даних, розміщений на офіційному сайті МТБСУ, цивільна відповідальність водія транспортного засобу марки «RENAULT MEGAN SCENIC»,реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 сірого кольору, застрахована у ПАТ «СГ «ТАС», згідно полісу № АТ-1864518, на момент вчинення ДТП 13.02.2022, поліс дійсний.

Згідно звіту незалежної оцінки, вартість завданої Позивачу майнової шкоди становить 269.830,28 грн. (двісті шістдесят дев`ять тисяч вісімсот тридцять грн. 28 коп.). При цьому, утилізаційна вартість автомобіля Позивача становить 13.597,14 грн. (тринадцять тисяч п`ятсот дев`яносто сім грн. 14 коп.).

Отже, сума майнової шкоди, завданої Позивачу внаслідок скоєння ДТП складає 256.233,14 грн. (двісті п`ятдесят шість тисяч двісті тридцять три грн. 14 коп.).

28 липня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ПАТ "Страхова група "ТАС", ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

09.08.2023 року представником відповідача ПАТ "Страхова група "ТАС" подано до суду відзив на позовну заяву, в якому представник ПАТ "Страхова група "ТАС"просив в задоволенні позовних вимог до ПАТ "Страхова група "ТАС"відмовити в повному обсязі за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог. Мотивуючи даний відзив представник вказує на те, що для отримання страхового відшкодування, потерпілим особам необхідно звернутися до АТ «СГ «ТАС» (приватне) в передбаченому законодавством порядку із заявою про страхове відшкодування, та надати необхідні документи для визначення розміру шкоди. Позивач не звертався до АТ «СГ «ТАС» (приватне) в передбаченому законодавством порядку із заявою про виплату страхового відшкодування. Таким чином, рішення про виплату страхового відшкодування не приймалося за відсутності звернення із заявою про виплату страхового відшкодування, а отже з боку АТ «СГ «ТАС» (приватне) відсутній факт порушення прав, свобод та інтересів позивача. Крім того, спеціальним законодавством встановлений річний термін на отримання страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну. Позивач пропустив річний термін на звернення із заявою про страхове відшкодування і в силу п.37.1.4 ст.37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має права на отримання страхового відшкодування. Також, позивач вимагає стягнути з АТ «СГ «ТАС» (приватне) матеріальну шкоду в розмірі 256233,14 грн., у зв`язку з пошкодженням автомобіля. Згідно п.4 Полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів №АТ/1864518, страхова сума за шкоду, заподіяну майну становить 130000,00 грн. Згідно п.5 Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ/1864518 франшиза становить 2500,00 грн. Виходячи з викладеного, максимально можлива сума страхового відшкодування за полісом АТ/1864518 становить 127500,00 грн. та могла бути виплачена в разі своєчасного звернення позивача протягом 1 року з дати ДТП до АТ «СГ «ТАС» (приватне) із заявою про страхове відшкодування.

14.11.2023 до суду від представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 поступив відзив на позовну заяву, в якому представник просив поновити ОСОБА_2 строк на подачу відзиву на позовну заяву у справі №342/897/23 та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Страхова компанія «ТАС», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням. У відзиві представник відповідача вказує на те, що станом на дату дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована В ПАТ «Страхова група «ТАС», згідно полісу АТ 1864518, про що позивачу було відомо, та як дане вона підтверджує у позовній заяві. Позивач до відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування не зверталася. ПАТ «Страхова група «ТАС» не відмовляв позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки позивачем заява про страхове відшкодування не подавалася. В цей час, виходячи із змісту зазначених норм, слідує висновок, що відшкодування шкоди особою, винною у її завданні безпосередньо, можливе лише за умови, що згідно з Законом України ««Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у її страховика не виникає обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням в межах страхового відшкодування, яке передбачене полісом АТ-1864518 не можуть бути задоволені в силу закону та усталеній судовій практиці. Позивач не зверталась до страхової компанії із заявою про відшкодування шкоди, що в розумінні статті 526 ЦК України є неналежним виконанням нею своїх обов`язків та свідчить про передчасність звернення до суду та повинно мати наслідком відмови у задоволенні її позову. Позивач у позові зазначає, що відповідачами не було вчинено жодних дій щодо добровільного відшкодування шкоди внаслідок ДТП, що й мало наслідком звернення до суду, проте сказане суперечить вимогам закону, адже саме позивач зобов`язана звернутися до страхової компанії ( в даному випадку до відповідача) із заявою про відшкодування шкоди, а не навпаки. ОСОБА_2 у свою чергу, як винуватець ДТП зобов`язана відшкодувати позивачу виключно різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, що об`єктивно вона не має можливості зробити до вирішення питання, щодо відшкодування шкоди позивачу страховою компанією, що в свою чергу є можливим лише при зверненні позивачем до страхової компанії із відповідною заявою, в порядку визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Щодо визначення розміру завданої позивачу шкоди, вважаю за необхідне зазначити, що позивач підтверджує розмір такого: звітом №73-10-2022 неналежної оцінки з визначеності вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу складових частин від 22 жовтня 2022 року та звітом (дослідженням) №73/2/2022 про оцінку залишків автомобіля від 20 липня 2022 року. Проте, представник відповідача переконаний, що ці звіти в розумінні ст.79 ЦПК України є недостовірними доказами, а тому вони не можуть лежати в основі прийнятого судом рішення. Так, згідно звіту №73-10-2022 неналежної оцінки з визначеності вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу складових частин від 22 жовтня 2022 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових частин автомобіля AudiA6 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , 2000 рік випуску, пошкодженого у ДТП 13.02.2022, до появи пошкоджень, згідно Методики п.8.2 дорівнює ринковій вартості і становить: 269830 грн. 28 коп. Тоді як ринкова вартість автомобіля на момент ДТП до настання пошкоджень вказана в графі «Дослідження по п.1», де зафіксоване наступне значення: С=251590,00*(1+(0/100)-(0,75/100))+0=269830,28. Проте, при вирішенні жаного математичного прикладу допущено помилку, так його результатом буде 249703,07 а не 269830,28, як записано у звіті. Таким чином, оцінювачем завищена вартість оцінюваного майна та як результат наявні позовні вимоги ОСОБА_1 у необґрунтованого висновком розмірі. Вважає, що даний звіт не може братися судом до увагу, так як лкрім вкащаної помилки є висока ймовірність наявності в ньому й інших порушень. Що стосується звіту (дослідження) №73/2/2022 про оцінку залишків автомобіля від 20 липня 2022 року, то: він складений тим же суб`єктом оціночної діяльності ( ОСОБА_7 ), що й попередній звіт, а тому існує та ж сама ймовірність наявності помилок у звіті; дата складання звіту зазначена 20 липня 2022 року, а дата оцінки 22 жовтня 2022 року, тобто суб`єкт оціночної діяльності спочатку склав звіт, а вже три місяці після провів оцінку. Така послідовність дій є неприпустимою, однак ні суб`єкт оціночної діяльності, ні позивач відносно сказаного не надали жодних пояснень; метою оцінки (викладена на 1 сторінці звіту (дослідження) №73/2/2022 про оцінку залишків автомобіля від 20 липня 2022 року) є: визначення вартості утилізації автомобіля Audi A6 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , на підставі Звіту №73/22 від 22.01.2022. Поряд з цим у матеріалах справи відсутній звіт №73/22 від 22.10.2022 на підставі якого суб`єкт оціночної діяльності проводив оцінку вартості утилізації автомобіля позивача. Виходячи із сказаного, позивач не надала належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували розмір збитків, які вона просить стягнути на її користь, з огляду на що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судові засідання по даній справі, неодноразово були відкладені за клопотаннями представників сторін з різних причин, як зі сторони позивача так і зі сторони відповідачів.

Судом вживались заходи щодо належного та об`єктивного розгляду справи, шляхом забезпечення явки учасників справи в судові засідання.

Позивач та її представник в судове засідання 03.09.2024 не з`явилися. Представник позивача подав заяву, в якій вказав, що позивач позовні вимоги підтримує, просить задоволити. Просять подальший розгляд справи проводити без їх участі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судове засідання 03.09.2024 не з`явилися. У матеріалах справи наявне клопотання, згідно якого представник відповідача просив розгляд справи здійснювати без його участі та за відсутності відповідача. Додатково зазначив, що ОСОБА_2 позовні вимоги не визнає з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлялися належним чином. Подали клопотання, згідно якого просили долучити до матеріалів справи відзив на позов; розглянути справу без присутності представника АТ «СГ «ТАС» (приватне); надіслати копію рішення на адресу АТ «СГ «ТАС» (приватне).

За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Судом встановлено, що ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2023 року звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, передбачений частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України - у зв`язку із її примиренням з потерпілими.

Ухвала набрала законної сили.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2023 року встановлено, що 13.02.2022 приблизно о 16.50 годині водійка ОСОБА_2 , керувала технічно справним автомобілем марки «RENAULTMEGANSCENIC» реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 сірого кольору у світлу пору доби, на сухому асфальтному покритті та рухалася прямою ділянкою дороги по вулиці І. Франка в м. Коломия у напряму до с. Мала Кам`янка Коломийського району Івано-Франківської області, тим самим наближалася до нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг із автомобільною дорогою державного значення H-10 сполученням «Стрий-Чернівці». У вказаному автомобілі водійка ОСОБА_2 на передньому пасажирському сидінні перевозила пасажирку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_3 , а на задньому сидінні пасажирку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительку АДРЕСА_4 .

В цей час, автодорогою Н-10 сполученням «Стрий-Чернівці», яка являється об`їзною дорогою м. Коломия, у напрямку до м. Чернівці рухався автомобіль марки «AUDIA6» реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_1 , який наближався до нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг із вулицею І. Франка, що в м. Коломия. Водійка автомобіля марки «RENAULT MEGAN SCENIC» реєстраційний номерний знак НОМЕР_6 сірого кольору, ОСОБА_2 проявила неуважність під час виїзду на головну дорогу проїзної частини Н-10 сполученням «Стрий-Чернівці», не урахувала дорожню обстановку, стан дорожнього покриття та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не виконала вимоги дорожнього знаку 2.1 «дати дорогу», почала виїздити на головну дорогу не надавши при цьому перевагу у русі транспортному засобу, який рухався по головній дорозі, унаслідок чого допустила зіткнення із передньою частиною автомобіля марки «AUDI A6» реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 , який рухався смугою призначеною для руху транспортних засобів у напрямку до м. Чернівці.

При цьому ОСОБА_2 порушила вимоги Правил дорожнього руху України, а саме: п. 1.5., який вказує, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3., в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: 6) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; п. 12.1., який вказує, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. п. 12.3., згідно якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п. 16.11. який вказує, що на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

У результаті порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої, унаслідок якої пасажирка автомобіля марки «RENAULT MEGAN SCENIC» реєстраційний номерний знак НОМЕР_6 - ОСОБА_3 згідно висновку судово-медичної експертизи проведеної в період з 17.05.2022 по 10.06.2022, отримала тілесне ушкодження у вигляді закритого осколкового перелому лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків, яке відноситься до середньої тяжкості тілесного ушкодження, як такого, що причинило тривалий розлад здоров`я, але не було небезпечними для життя в момент спричинення.

Крім цього, пасажирка автомобіля марки «RENAULT MEGAN SCENIC» реєстраційний номерний знак НОМЕР_6 - ОСОБА_4 згідно висновку судово-медичної експертизи проведеної в період з 17.05.2022 по 24.05.2022, отримала тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому лівої променевої кістки, яке відноситься до середньої тяжкості тілесного ушкодження, як такого, що спричинило тривалий розлад здоров`я, але не було небезпечними для життя в момент спричинення.

Судом достовірно встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, сталась з вини водія ОСОБА_2 , що встановлено на підставі ухвали суду в справі про кримінальне правопорушення, хоча кримінальне провадження і було закрито на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням винного із потерпілим, проте це є нереабілітуючою обставиною, а свідчить, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак в силу певних обставин кримінальне провадження щодо цією особи виключається.

Обставини, що встановлені ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2023 року у справі № 346/4422/22, на підставі ч. 6 ст. 82 ЦПК України є обов`язковими для суду і не підлягають додатковому доказуванню.

Цивільна-правова відповідальність власника автомобіля «RENAULT MEGANS CENIC» реєстраційний номерний знак НОМЕР_6 , була забезпечена полісом № НОМЕР_7 у ПАТ "Страхова група "ТАС". На момент ДТП 13.02.2022, поліс дійсний.

Згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ «AUDI A6» реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 , серія НОМЕР_8 , власник ОСОБА_1 .

Із доданого до матеріалів справи звіту №73-10-2022 незалежної оцінки з визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин, складеного 22 жовтня 2022 року ФОП ОСОБА_7 (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності 334/2022 від 08.07.2022) слідує, що ринкова вартість «AUDIA6» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_3 , 2000 рік випуску, пошкодженого у ДТП 13.02.2022 до появи пошкоджень становить 269830,28 грн. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових частин автомобіля «AUDI A6» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_3 , 2000 рік випуску, пошкодженого у ДТП 13.02.2022 до появи пошкоджень, згідно Методики п.8.2 дорівнює ринковій вартості і становить 269830,28 грн.

Звертаючись до суду із позовом, позивач ОСОБА_1 просила стягнути з відповідачів: Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" та ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду в розмірі 256233,14 грн., вказуючи на те, що у результаті порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої, автомобіль марки «AUDI A6» реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 , який їй належать на праві приватної власності, отримав значні механічні пошкодження. Підтвердження факту ДТП та винуватості у її спричиненні ОСОБА_2 є ухвала Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.04.2023 у справі №346/4422/22. Станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова Група «ТАС». При цьому, від відповідачів не було вчинено жодних дій щодо добровільного відшкодування завданої шкоди внаслідок ДТП і як наслідок, позивач змушена звернутися до суду.

За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК України).

Особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням) (ст.1194 ЦК України)

Отже, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 982 ЦК України, істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК підстав.

В даній справі, позивач обрав спосіб здійснення свого права вимоги відшкодування заподіяної, в наслідок ДТП матеріальної шкоди, шляхом звернення вимоги одночасно і до ОСОБА_2 , як до особи, яка завдала шкоду, так і до ПАТ «Страхова компанія «ТАС» - страховика, в якого, особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, що не відповідає способу, який передбачений вищевказаними нормами ЦК України.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначені вище норми матеріального права, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18.

Як встановлено вище судом і не заперечується усіма сторонами цивільна-правова відповідальність власника автомобіля «RENAULT MEGAN SCENIC» реєстраційний номерний знак НОМЕР_6 , на момент ДТП 13.02.2022, була забезпечена полісом №АТ-1864518 у ПАТ "Страхова група "ТАС". На момент ДТП 13.02.2022, поліс дійсний.

Згідно п.п. 4, 5 Полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів АТ-1864518, страхова сума за шкоду, заподіяну майну становить 130000,00 грн., розмір франшизи становить 2500,00 грн.

У відзиві на позов, відповідач ОСОБА_2 визнає, що як винуватець ДТП зобов`язана відшкодувати виключно різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, що об`єктивно немає можливості зробити до вирішення питання, щодо відшкодування шкоди позивачу страховою компанією.

Однак, суд зауважує, що позивач звертаючись в суд про відшкодування шкоди, завданої ДТП, одночасно до обох відповідачів: ОСОБА_2 - до особи, яка завдала шкоду та до ПАТ «Страхова компанія «ТАС» - страховика, в якого, особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, на загальну суму 256233,14 грн, не визначив межі відповідальності щодо кожного із відповідачів, що унеможливлює суд визначити розмір позовних вимог, щодо кожного із відповідачів зокрема.

Крім того, статею 35.1 Закону встановлено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися:

а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ;

б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження;

в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують;

г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих;

ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Відповідно до статті 36.1 Закону, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до пункту 37.1.4 статті 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 (провадження № 14-95цс20) вказано, що «у страховика (МТСБУ) обов`язок здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату) не виникає і тоді, коли має місце неналежна поведінка й з боку потерпілого, а саме: невиконання обов`язків, визначених Законом № 1961-IV, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди (підпункт 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV); неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV). Отже, закон з огляду на принцип добросовісності визначає, що якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом № 1961-IV обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки. Аналізуючи зазначені норми законодавства, слід дійти висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема в праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого. Разом з тим у порушення принципу пропорційності законом не встановлено механізму захисту права осіб (поновлення права), які добросовісно виконують покладені на них обов`язки, якщо шкода не відшкодована не з їхньої вини. Тому тлумачення права щодо відшкодування шкоди за наслідками страхового випадку за Законом № 1961-IV, має здійснюватися з огляду на добросовісне виконання зобов`язань та поведінки всіх учасників (добросовісна чи недобросовісна поведінка/дії) та пропорційність інтересів усіх учасників цих правовідносин.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1статті 331 Закону № 1961-IV). Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження№ 12-104гс18)). В іншій постанові Великої Палати Верховного Суду зроблено висновок, що зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19). Поняття «преклюзивні строки» здійснення регулятивного суб`єктивного права (строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика) не є тотожним поняттю «позовна давність» (строк захисту порушеного права особи).

Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат. Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦКУкраїни). Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові. Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.».

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статею 124 ЦПК України визначено закінчення процесуальних строків.

Так, строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода в результаті якої, автомобіль марки «AUDI A6» реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 , який належать на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 , отримав механічні пошкодження, сталася ІНФОРМАЦІЯ_4 .

До суду позивач звернувся із вимогами про відшкодування, завданої йому шкоди 27.07.2023, тобто після пропуску річного строку на звернення з заявою про страхове відшкодування, встановленого пунктом 37.1.4. статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів звернення потерпілої особи позивача до страховика (страхової компанії), ані про повідомлення про страхову подію, ані про страхове відшкодування в порядку визначеному Законом.

Позивачем не зазначено у позовній заяві та не доведено під час розгляду справи, що річний строк, встановлений ст. 37 Закону пропущено через незалежні від нього причини. А незвернення до страховика (страхової компанії) було обумовлене обставинами, які не залежали від його дій, та ним було здійснено розумних, необхідних та достатніх заходів щодо такого відшкодування.

З викладеного слідує, що поведінка позивача не була добросовісною щодо реалізації його права на отримання відшкодування завданої йому шкоди.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що очікування на результат розгляду кримінального провадження з метою встановлення вини особи у вчиненні ДТП, не може свідчити про неможливість звернення потерпілого до страховика з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування, чи пред`явлення позову про відшкодування шкоди за спірне ДТП, оскільки цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану ДТП, наступає незалежно від вини завдавача шкоди.

Подібний за змістом правовий висновок, викладено у постановах Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 686/20281/21 (провадження № 61-9642 св 22), від 17 квітня 2024 року у справі № 552/7011/22 (провадження № 61-2109 св 24), від 24 квітня 2024 року у справі № 243/880/23 (провадження № 61-18255 св 23), в яких зокрема зазначено, що головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Враховуючи те, що ДТП сталася 13 лютого 2022 року, позивач не звертався із заявою про страхове відшкодування до страховика, з позовною заявою звернувся до суду 27.07.2023, тобто після пропуску строку на звернення з заявою про страхове відшкодування, встановленого пунктом 37.1.4. статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», хоч і в межах строку позовної давності, однак, при цьому не довів добросовісність своєї поведінки, то суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити в повному обсязі.

Враховуючи наявність достатніх підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, суд не вбачає необхідності надавати правову оцінку іншим аргументам сторін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)»

Також в своєму рішенні від 10.02.2010р. по справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст. ст. 3, 4, 10, 12, 13, 77-81, 259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" місцезнаходження: пр. Берестейський, 65 м. Київ Київська область.

Відповідач - ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: с.Вижній Березів, Косівського району Івано-Франківської області.

Повне судове рішення складене 13.09.2024.

Суддя: Федів Л. М.