Справа № 152/1214/23
Провадження № 22-ц/801/158/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Роздорожна А. Г.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 рокуСправа № 152/1214/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Медвецького С. К., Копаничук С. Г.,

за участю секретаря судового засідання: Литвина С. С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Шаргородська міська рада Вінницької області,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 24 жовтня 2023 року, ухвалене у складі судді Роздорожної А. Г., у залі суду,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначила, що рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 22 лютого 2005 року у справі № 2/160-2005 року її позов до СТОВ «Лан» с. Копистирин Шаргородського району Вінницької області про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням термінів її виплати і моральної шкоди було задоволено частково та стягнено зі СТОВ «Лан» на її користь заборгованість по заробітній платі у формі натуральної оплати на загальну суму 2349,15 грн.

На виконання вказаного рішення суду в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 було передано приміщення (буд 1), що підтверджується накладною від 28 жовтня 2005 року за № 224, яка засвідчена печаткою органу Державної виконавчої служби України.

На вказану будівлю позивачка виготовила технічний паспорт, згідно з яким передане їй приміщення це склад, загальною площею 248,6 м?.

Проте Шаргородська міська рада Вінницької області не визнає право ОСОБА_1 на вказану будівлю, відмовляючи у присвоєнні адреси та в державній реєстрації права власності з надуманих причин.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 звернувшись в суд із даним позовом, просила визнати за нею право власності на виробничий будинок склад, 1937 року побудови, що знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею 248,6 м?.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 24 жовтня 2023 року у задоволенні позову було відмовлено.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що з поданих позивачем доказів не видно, яке саме приміщення (будинок, виробничий будинок, склад) передано позивачу та на виконання якого саме рішення суду. З копії технічного паспорта, наданого позивачем видно, що рік спорудження складу «1937», проте з копії технічного паспорта, який знаходиться у звіті №07/23-07/Я про незалежну оцінку найбільш імовірної ринкової вартості виробничого будинку з господарськими будівлями та спорудами, видно, що рік спорудження складу «1917». З відповіді державного реєстратора видно, що позивачем надавався технічний паспорт, де вказано рік спорудження складу «1917». І врешті, з наданих позивачем доказів не відомо хто є власником чи користувачем земельної ділянки, на якій знаходиться приміщення складу, що є предметом спору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 04 грудня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Копаничук С. Г., Медвецький С. К.

Ухвалами Вінницького апеляційного суду від 08 грудня 2023 року апеляційна скарга була залишена без руху, справу витребувано із суду першої інстанції.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 грудня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 грудня 2023 року справу призначено до розгляду на 25 січня 2024 року о 10 год. 00 хв.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до доводів позовної заяви.

Окрім того зазначено, що при виготовленні технічного паспорта на виробничий будинок - склад 1937 року забудови, що знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею 248,6 м2, КП «Могилів - Подільське бюро технічної інвентаризації» вносились зміни щодо року забудови, оскільки при його виготовленні було допущено описку, а саме було змінено з «1917» на «1937».

У с. Копистирин Жмеринського району Вінницької області по вулиці Центральна немає інших будівель, подібних вказаному виробничому будинку складу, що підтверджується листом КП «Могилів - Подільське бюро технічної інвентаризації» від 30 листопада 2023 року за вих. № 401.

Судом першої інстанції не було взято такі пояснення ОСОБА_1 до уваги, а передчасно прийнято рішення про відмову у задоволенні позову.

Щодо належності земельної ділянки, на якій знаходиться виробничий будинок - склад, слід зазначити, що вона відноситься до земель комунальної власності і належить міській раді, що підтверджується листами міської ради, які додані до позовної заяви.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та представник Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 22 лютого 2005 року у справі №2/160-2005, позовну заяву ОСОБА_1 було задоволено частково. Стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лан» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у формі натуральної оплати в грошовому виразі 2 157,50 грн, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в сумі 141,65 грн, 50 грн за надання юридичної допомоги при зверненні в суд, а всього 2 349,15 грн. В решті позову відмовлено (а. с. 6).

У накладній №224 від 28 жовтня 2005 року вказано: « ОСОБА_1 в рахунок оплати згідно рішення суду. Приміщення буд 1, 1937 року. 2083,34, ПДВ 416,66, 2500» (зворот а. с. 6).

Відповідно до копії технічного паспорта на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , виготовлений станом на 14 грудня 2021 року на замовлення ОСОБА_1 , загальна площа складу становить 248,6 м?, рік спорудження 1937 (а. с. 7-8).

Згідно з копією листа відділу з питань реєстрації виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області №7 від 18 серпня 2023 року, під час перевірки державним реєстратором документів позивача на наявність підстав для проведення державної реєстрації було встановлено: в рішенні суду не вказано, який саме об`єкт рухомого та нерухомого майна має бути переданий позивачу від СТОВ «Лан» в рахунок заборгованості по заробітній платі у формі натуральної оплати; накладна про оплату заборгованості по заробітній платі згідно рішення суду не є підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно; в технічному паспорті відсутня повна адреса нерухомого майна: «вулиця Центральна №б/н»; відомості, щодо об`єкта нерухомого майна, які зазначені в технічному паспорті не співпадають з тими відомостями, які зазначені у накладній. Зокрема: в накладній вказано приміщення 1937 року, буд.1, в технічному паспорті 1917 рік спорудження, призначення склад, який позначений на плані літерою «А», номери приміщень: №1 склад загальною площею 124,4 (кв.м) та №2 склад загальною площею 124,2 (кв.м). Таким чином, документи, якими володіє позивач не можуть бути прийняті державним реєстратором, оскільки не є підставою для державної реєстрації права власності не нерухоме майно (а. с. 9).

Відповідно до копії листа Жмеринської районної військової адміністрації Вінницької області №01-58/1418 від 19 вересня 2022 року, ОСОБА_1 роз`яснено, що рішення про присвоєння або зміну адреси об`єкта будівництва, об`єкта нерухомого майна приймає уповноважений орган містобудування та архітектури Шаргородська міська рада Жмеринського району Вінницької області (а. с. 10).

Згідно з копією довідки № 401 від 11 листопада 2021 року, виданої виконавчим комітетом Шаргородської міської ради Вінницької області, склад в с. Копистирин Вінницької області по вул. Центральна не зареєстрований згідно записів в книзі нумерації будинків (а. с. 11).

Відповідно до копії листа управління містобудування, архітектури, житлово комунального господарства, екології та комунальної власності Шаргородської міської ради Вінницької області № 326 від 19 серпня 2022 року, позивачу відмовлено в присвоєнні адреси, оскільки не було надано копії документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій споруджується (споруджено) об`єкт та накладна про оплату згідно рішення суду не є підставою для присвоєння адреси (зворот а. с. 11).

Згідно зі звітом № 07/23-07/Я про незалежну оцінку найбільш імовірної ринкової вартості виробничого будинку з господарськими будівлями та спорудами, площею 248,6 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 14 липня 2023 року оцінювач визначив імовірну ринкову вартість нерухомого майна в сумі 576 643 грн. При цьому, як видно з копії документів, які були надані суб`єкту оціночної діяльності для проведення оцінки, в технічному паспорті на цю ж будівлю, який був виготовлений станом на 14 грудня 2021 року вказано рік спорудження 1917 (зворот а. с. 37).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає у повній мірі.

Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Так, відповідно до положень статті 392 ЦПК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Спосіб захисту, передбачений статтею 392 ЦК України є різновидом загального способу захисту - визнання права, а тому його може бути використано за відсутності іншого, окрім судового, шляху відновлення порушеного права.

Необхідність у даному способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними.

Метою використання вказаного способу є усунення невизначеності відносин права власності щодо індивідуально-визначеного майна, власником якого є позивач, або отримання документа, що засвідчує його право власності та був раніше втрачений ним. Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги якого звернені не до відповідача, а до суду, який має підтвердити наявність у позивача права власності на відповідне майно.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Як було встановлено судом першої інстанції, рішенням суду на користь позивача стягнуто зі СТОВ «Лан» заборгованість по заробітній платі у формі натуральної оплати в грошовому виразі 2 157,50 грн, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в сумі 141,65 грн, 50 грн за надання юридичної допомоги при зверненні в суд, а всього 2 349,15 грн. Після чого, як зазначає позивачка, в рахунок боргу СТОВ «Лан» по накладній №224 від 28 жовтня 2005 року передало позивачу приміщення (буд 1), а тому позивачка вважає, що таким чином в подальшому вона має набути право власності на це приміщення.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що з наданих ОСОБА_1 доказів не видно, яке саме приміщення (будинок, виробничий будинок, склад) передано та на виконання якого саме рішення суду.

Крім того у матеріалах справи відсутні відомості про права СТОВ «Лан» на приміщення буд 1, 1937 року.

Відтак у суду немає достатніх підстав вважати, що ОСОБА_1 має право на визнання за нею права власності на виробничий будинок склад, 1937 року побудови, що знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею 248,6 м?.

Доводи апеляційної скарги про те, що земельна ділянка, на якій знаходиться приміщення складу, яке є предметом спору, відноситься до земель комунальної власності і належить міській раді, що підтверджується листами міської ради, є безпідставними та не відповідають дійсності, адже інформація про власника земельної ділянки у матеріалах справи відсутня.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а спрямовані виключно на доведення необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що під час розгляду справи позивачкою не було доведено належними та допустимими доказами обставини, на які вона посилалася у позовній заяві, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, тому судові витрати понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи слід залишити за ОСОБА_1 ..

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 24 жовтня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати у зв`язку з апеляційним переглядом справи залишити за ОСОБА_1 ..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді С. К. Медвецький

С. Г. Копаничук