КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №759/8440/23 Головуючий у 1 інстанції: Горбенко Н.О.
Провадження №22-з/824/1132/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(про ухвалення додаткового рішення)

13 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійник В.І., Сушко Л.П.,

розглянувши заяву представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адвоката Жука Остапа Богдановича про розподіл судових витрат у справі за апеляційною скаргою адвоката Жука Остапа Богдановича представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 6 листопада 2023 року та на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 листопада 2023 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року адвокат Жук О.Б.,представник ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 128 670,65 грн, з яких за оренду 124 689,87 грн, прибирання території 1990,39 грн, вивіз сміття 1990,39 грн. Судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 6 листопада 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 17 листопада 2023 року у задоволенні заяви адвоката Жук О.Б. представника позивача ФОП ОСОБА_1 про видачу додаткового рішення та долучення до матеріалів справи доказів понесених судових витрат у цивільній справі за позовом ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 6 листопада 2023 року та додатковим рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 17 листопада 2023 року адвокат Жук О.Б., представник ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив:

- скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі;

- скасувати додаткове рішення в частині відмови в долученні до матеріалів справи доказів понесених судових витрат в суді першої інстанції та долучити їх до матеріалів справі;

- надати право ФОП ОСОБА_1 подати докази, що підтверджують розмір судових витрат під час апеляційного розгляду, після ухвалення рішення за результатами апеляційного перегляду рішення.

Постановою Київського апеляційного суду від 10 червня 2024 року апеляційну скаргу задоволено, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 листопада 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 128 670,65 грн заборгованості, у тому числі за оренду - 124 689,87 грн, прибирання території - 1 990,39 грн, вивіз сміття - 1 990,39 грн.

Додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 листопада 2023 року скасовано.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 1312, 44 грн судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 1930,07 грн судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

26 червня 2024 року адвокат Жук О.Б., представник ФОП ОСОБА_1 подав заяву про ухвалення додаткового рішення в якій просив:

- поновити строк для подання доказів понесених судових витрат в суді апеляційної інстанції та долучити їх до матеріалів справи;

- ухвалити додаткове рішення, яким судові витрати ФОП ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу по справі №759/8440/23 за результатами апеляційного розгляду в сумі 48 000,00 (сорок вісім тисяч гривень 00 копійок) грн. покласти на ОСОБА_2 ;

- поновити строк для подання доказів понесених судових витрат в суді першої інстанції та долучити їх до матеріалів справи;

- ухвалити додаткове рішення, яким судові витрати ФОП ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу по справі №759/8440/23 за результатами розгляду в Святошинському районному суді в сумі 80 000,00 (вісімдесят тисяч гривень 00 копійок) грн. покласти на ОСОБА_2 ;

Клопотання про поновлення строку обґрунтовував тим, що позивач дізнався про ухвалену постанову від 10.06.2024 по справі №759/8440/23, лише 21.06.2024 із електронної пошти представника - адвоката Жука О.Б. Жодними іншими засобами зв`язку постанову ні позивач, ні його представник не отримували.

Заяву обґрунтував тим, що питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу апеляційним судом не вирішувалось.

Витрати в апеляційній інстанції понесені та обраховані згідно з умовами Договору про надання правової допомоги №65 від 19.09.2022 та складають - 48 000,00 грн. Доказом виконання робіт/надання послуг, розміру витрат, витраченого часу, переліку (обсягу) робіт є Акт надання послуг №2 від 24.06.2024.

Постановою від 10.06.2024 по справі №759/8440/23 також скасовано додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17.11.2023, яким відмовлено в долученні до матеріалів справи доказів понесених судових витрат в суді першої інстанції.

Позивач в апеляційній скарзі просив крім скасування додаткового рішення, долучити ці докази до матеріалів справи, однак це питання залишилось не вирішеним.

Вислухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 червня 2024 року у суді апеляційної інстанції справу розглянуто в порядку ст.369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Заява адвоката Жука О.Б. про ухвалення додаткового рішення суду була подана засобами поштового зв`язку 24 червня 2024 року, тобто з пропуском передбаченого ч. 8. ст. 141 ЦПК України строку.

У заяві про ухвалення додаткового рішення суду адвокат Жук О.Б. просив поновити строк на подання такої заяви, обґрунтовуючи поважність пропуску строку тим, що оскільки розгляд справи відбувався в письмовому провадженні без повідомлення та виклику сторін; повний текст постанови отримав 21.06.2024, що підтверджується знімком екрану пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч. 3 ст. 127 ЦПК України якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк .

Відповідно до ч. 4 ст. 127 ЦПК України одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Аналіз клопотання свідчить, що строк на подання доказів понесення судових витрат у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції пропущений з поважних причин, а тому клопотання підлягає задоволенню, а строк поновленню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Колегія суддів встановила, що професійну правничу допомогу позивачу ФОП ОСОБА_1 надано адвокатом Жуком О.Б., на підтвердження чого до заяви було додано: Договір про надання правової допомоги №65 від 19 вересня 2022 року; ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АА №1293978 від 09.05.2023 у Святошинському районному суді м. Києва; ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АА №1344089 від 29.11.2023 у Київському апеляційному суді; копія Акту № 1 про надання послуг від 07.11.2023; копія Акту № 2 про надання послуг від 24.06.2024.

Заява про зменшення розміру судових витрат від відповідача не надходила.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/WestAllianceLimited" проти України" заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі "Заїченко проти України" (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Вирішуючи заяву в частині стягнення витрат на правову допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі - 15 000 грн та в суді першої інстанції - 20 000 грн, будуть співмірним зі складністю справ та таким, що не суперечить принципу розподілу судових витрат.

Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Гонорар успіху як сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат. За наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" у сумі 6672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§70-72) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 (провадження №12-171гс19)).

Колегія суддів враховуючи обсяг та час необхідний для виконання адвокатом, який надавав професійну правничу допомогу при розгляді справи, необхідність процесуальних дій сторони позивача, обсяг фактично виконаної адвокатом роботи, дійшла висновку про доведеність понесених стороною позивача у суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 35 000,00 грн.

Колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви та стягнення понесених витрат на правничу допомогу.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 270 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - адвоката Жука Остапа Богдановичапро поновлення пропущеного строку задовольнити.

Поновити представнику фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - адвокату Жуку Остапу Богдановичустрок на подання доказів понесених судових витрат.

Заяву представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - адвоката Жука Остапа Богдановича про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ) судові витрати на професійну правову допомогу в загальному розмірі 35 000,00 грн (тридцять п`ять тисяч).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко