ЄУН 336/2716/24
Провадження № 2/337/1442/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2024 м. Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Мальованого В.О. ,

за участю секретаря Крижко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі ТОВ «Діджи Фінанс», позивач) до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , відповідач), третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Товаристо з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан») про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

25.03.2024 року до суду надійшов вказаний позов, який позивач мотивує тим, що 04.06.2021 року ОСОБА_1 в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» було подано заявку на отримання кредиту №4709495. ТОВ «Мілоан» направлено відповідачці електронним повідомленням одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідачка підтвердила прийняття умов кредитного договору №4709495 від 04.06.2021 року. На підставі платіжного доручення, відповідачці були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 10000грн.

Відповідно до договору відступлення права вимоги №07Т від 13.09.2021 року ТОВ «Мілоан» відступило право грошової вимоги за вказаним договором про споживчий кредит ТОВ «Діджи Фінанс».

Згідно з вказаним договором відступлення права вимоги, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідачки в загальній сумі 26850грн., з яких:

- 10000 грн. сума заборгованості за тілом кредиту;

- 15850 грн. сума заборгованості за відсотками;

- 1000 грн. сума заборгованості за комісійними винагородами.

Позивач просить стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн.

Ухвалою суду від 03.06.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні з викликом сторін.

26.06.2024 року від представника відповідачки ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача позовні вимоги не визнав повністю та у відзиві зазначив, що ОСОБА_1 заперечує отримання грошових коштів, оскільки кредит був на неї оформлений незаконним шляхом через шахрайські схеми. Крім того, зазначає, що за умовами кредитного договору №4709495 від 04.06.2021 року, строк дії вказаного договору закінчився 19.06.2021 року. Таким чином, відповідно до постанови Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, позивач не має права вимагати стягнути з відповідачки проценти за користування кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування. Позивач не надав належним та допустимих доказів ідентифікації відповідача, як підписанта кредитного договору. Відповідачка не отримала підтвердження вчинення електронного правочину квитанції, товарного чи касового чека, відповідно до вимог ч. 11 ст. 11 Законом України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 року. Позивачем не надано до суду нормального розрахунку заборгованості. Стягнення з відповідачки комісії за обслуговування кредиту є незаконним. Також представник відповідача заперечує проти стягнення витрат на правову допомогу, оскільки вони є неспівмірними зі складністю справи та не підтверджуються належними доказами.

09.07.2024 року від представника позивача ТОВ «Діджи Фінанс» Гайової А.С. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій вона позов підтримала повністю, проти доводів представника відповідачки заперечує, зокрема, зазначає, 04.06.2021 року ОСОБА_1 в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» було подано заявку на отримання кредиту №4709495. ТОВ «Мілоан» направлено відповідачці електронним повідомленням одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідачка підтвердила прийняття умов кредитного договору №4709495 від 04.06.2021 року. Одноразовий ідентифікатор, зафіксовано у кредитному договорі, переданому первісним кредитором позивачу у pdf.форматі, проте є зашифрованим, у зв`язку з чим, при стандартному завантаженні до електронного кабінету чи під час друку не відображається, у зв`язку з чим представник позивача надав скріншот першого листа договору із одноразовим ідентифікатором - R73405. 04.06.2021 року, на підставі платіжного доручення №47937840, відповідачці були перераховані кредитні кошти на карту № НОМЕР_1 емітовану в АТ КБ «ПриватБанк», в сумі 10000грн. Згідно з Законом України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року №1734-VIII банкам надано право отримувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Умовами кредитного договору №4709495 від 04.06.2021 року передбачено: суму кредиту, дату видачі кредиту, річну відсоткову ставку, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Перед укладенням вищевказаного кредитного договору первісний кредитор надав відповідачці у повному обсязі всю необхідну інформацію. Відповідачка підписала кредитний договір, чим засвідчила факт отримання зазначеної інформації та те, що вона погодилась з умовами договору. На підтвердження законності нарахування процентів за кредитним договором №4709495 від 04.06.2021 року позивач звернувся до первісного кредитора про отримання відомостей про щоденні нарахування та погашення, які долучено до матеріалів справи. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано до суду відповідні документи.

Представник позивача в судове засідання не прибув, в позовній заяві просив розглядати справу без участі представника позивача.

Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про час, день та місце судового засідання були повідомлена належним чином відповідно до норм Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.

Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦК України, ст.ст.15, 16ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

За змістом ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України, в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Умови договорів приєднання розробляються товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку Із чим товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг товариства) лише, приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Статтями 638, 640 ЦК України, встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до ч.1-3 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем на даний час визначається Законом України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 року (далі Закон).

Відповідно до ст. 3 Закону, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом пере направлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом пере направлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. З Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Судом встановлено, що 04.06.2021 року ОСОБА_1 в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» URL://miloan.ua/ було подано заявку на отримання кредиту №4709495.

ТОВ «Мілоан» направлено відповідачці електронним повідомленням одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідачка підтвердила прийняття умов кредитного договору №4709495 від 04.06.2021 року.

Таким чином, 04.06.2021 року відповідачка уклала з ТОВ «Мілоан» договір про споживчий кредит №4709495.

04.06.2021 року, на підставі платіжного доручення №47937840, відповідачці були перераховані кредитні кошти на карту № НОМЕР_1 емітовану в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , в сумі 10000грн.

13.09.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги №07Т. Відповідно до умов вказаного договору, грошові вимоги за договором про споживчий кредит №4709495 від 04.06.2021 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою, перейшли до ТОВ «Діджи Фінанс».

Згідно з умовами вказаного договору відступлення права вимоги, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідачки в загальній сумі 26850грн., з яких:

- 10000 грн. сума заборгованості за тілом кредиту;

- 15850 грн. сума заборгованості за відсотками;

- 1000 грн. сума заборгованості за комісійними винагородами.

Судом встановлено, що ТОВ «Мілоан» виконав свої зобов`язання за кредитним договором, перерахував кредитні кошти на карту № НОМЕР_1 емітовану в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , в сумі 10000грн.

Відповідачка, в свою чергу, активно користувалася вказаними коштами, однак свого зобов`язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів належним чином не виконала, що призвело до виникнення заборгованості, стягнення якої позивач вимагає в судовому порядку.

Вказані обставини підтверджуються наданими позивачем письмовими доказами, які суд вважає належними та допустимими, підстав сумніватись в їх достовірності у суду не виникло.

Надані позивачем документи є первинними документами, які беззаперечно свідчать про існування у позичальника заборгованості за кредитним договором у визначеному банком розмірі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19.

При цьому, відповідачка та її представник, заперечуючи проти позову, факту звернення до ТОВ «Мілоан» з анкетою-заявою, отримання коштів на карту, користування кредитними коштами, виникнення заборгованості жодними належними та допустимими доказами не спростували.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат понесених позивачем, суд враховує наступне.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України, йдеться про те, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Верховний Суд у своїй постанові від 03.05.2018 року у справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Частиною 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд у тому числі враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим; а також критерій розумності їх розміру.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано до суду:

- договір №42649746 про надання правової допомоги від 11.12.2023 року;

- додаткова угоду 89 до договору №42649746 про надання правової допомоги від 11.12.2023 року;

- акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 20.02.2024 року;

- детальний опис робіт (наданих послуг) від 20.02.2024 року.

Суд приходить до висновку, що надані документи є належними та достатніми доказами на підтвердження витрат, які ТОВ «Діджи Фінанс» понесло на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 6000,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 2422,40 грн. судового збору сплаченого за подання позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 6, 207, 512, 514, 516, 525, 526, 530, 599, 610, 611, 612, 625, 626, 627, 628, 629, 633, 634, 638, 640, 1048, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 року, ст.ст. 12, 13, 15, 81, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Товаристо з обмеженою відповідальністю «Мілоан», про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (, адреса: 07405, Київська область, м. Бровари, вул. Київська, буд. 243-А, а/с 897, п/р № НОМЕР_3 в АТ «Сенс Банк»):

заборгованість за кредитним договором №4709495 від 04.06.2021 року в розмірі 26850 (двадцять шість тисяч вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок, з яких:

- 10000 грн. сума заборгованості за тілом кредиту;

- 15850 грн. сума заборгованості за відсотками;

- 1000 грн. сума заборгованості за комісійними винагородами.

понесені судові витрати:

- зі сплати судового збору в сумі 2422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок;

- на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень 00 копійок;

а всього: 35272 (тридцять п`ять тисяч двісті сімдесят дві) гривні 40 копійок.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: В.О.Мальований