ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року

Справа № 705/1087/20
Провадження № 22-ц/821/1248/24
Категорія: на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,

секретаря Мунтян К. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 квітня 2024 року у справі за скаргою боржника ОСОБА_1 про утилізацію виконавчого провадження, у складі головуючого судді Піньковського Р. В.,

в с т а н о в и в :

В березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаною скаргою.

В обґрунтування скарги зазначив, що відділ ДВС у місті Умані здійснює виконавче провадження № 65480922 від 19.05.2021 з примусового виконання рішення 705/1087/21, яке не має законної сили і взагалі відсутнє, що робить його виконання неможливим. Відділ ДВС у місті Умані замовчує порушення Закону України «Про виконавче провадження», проявляє прихильність до політичної експансії Міжнародного благодійного фонду ім. Рабі Нахмана, а до нього застосовує дискримінацію, тому таке виконавче провадження потребує утилізації і переоформлення відповідно до закону.

Просив суд поновити пропущений строк для подання заяви. Визнати дії відділу ДВС у місті Умані протиправними. Утилізувати виконавче провадження № 65480922 від 19.05.2021 і переоформити. Судовий збір стягнути з відділу ДВС у місті Умані.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 квітня 2024 року у задоволенні заяви боржника ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що звертаючись до суду з цією заявою (скаргою), ОСОБА_1 ставить питання про поновлення пропущеного строку для звернення з цією заявою, визнання дій відділу ДВС у місті Умані протиправними, утилізацію виконавчого провадження № 65480922 від 19.05.2021 та його переоформлення, та як на підставу для її задоволення посилається на те, що вищевказане виконавче провадження призводить до його дискримінації та здійснюється на користь та в інтересах Міжнародного благодійного фонду ім. Рабі Нахмана. При цьому, піднімаючи питання поновлення процесуального строку для звернення до суду із заявою, ОСОБА_1 не зазначає підстав для поновлення строку, ставить питання про визнання дій саме відділу ДВС у місті Умані, тобто дій саме установи, з урахуванням, що саме такої установи не існує. Також просить утилізувати виконавче провадження та переоформити його, що є неналежним способом захисту порушених прав та законних інтересів, оскільки знищення матеріалів виконавчого провадження за вимогою сторони такого провадження не передбачено ані вимогами ЗУ «Про виконавче провадження», ані будь-якими іншими нормами чинного законодавства, та безсумнівно буде порушувати права та законні інтереси інших учасників виконавчого провадження. Тобто загалом вимоги поданої ОСОБА_1 заяви (скарги) є незрозумілими та безпідставними і відображають лише суб`єктивне ставлення останнього до примусового виконання судового рішення щодо стягнення з нього коштів.

Крім того, на момент розгляду заяви виконавче провадження № 65480922 від 19.05.2021 вже закінчене, що підтверджується відповідною постановою державного виконавця від 15.06.2023, а тому, за відсутності підстав для його поновлення, розгляд вимог про визнання протиправними дій виконавця під час виконавчого провадження, про його знищення та переоформлення, суперечитиме приписам Закону України «Про виконавче провадження» та не ґрунтується на вимогах діючого законодавства, а тому вимоги ОСОБА_1 не підлягали задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 квітня 2024 року, та продовжити розгляд справи в іншому складі суду. Судовий збір стягнути із відділу ДВС у м. Умань ЦМУ МУ (м. Київ).

Скарга мотивована тим, що на момент подачі заяви (31.03.2023) виконавчі дії по даному виконавчому провадженню проводилися в повному обсязі (арешт, стягнення та таке ін.), що не узгоджувалося з встановленим порядком по Закону України «Про виконавче провадження». Виконавче провадження було закінчено 15.06.2023 згідно постанови Верховного Суду від 31.05.2023, щодо квартирної афери іноагентів Міжнародного благодійного фонду ім. Рабі Нахмана і зловживання судді Гудзенко О. Л., що ніяким чином не звільняє відділ ДВС у м. Умань від відповідальності за протиправні дії у виконавчому провадженні.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Пунктом 27 ч. 1 ст. 353 ЦПК України визначено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо, зокрема, розгляду скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, виходячи з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Так, судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у старшого державного виконавця Кравченко М. В. перебувало виконавче провадження № 65480922 з примусового виконання виконавчого листа № 705/1087/20 виданого 18.05.2021 Уманським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заподіяних збитків в сумі 320400,00 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 1500,00 грн.

Постановою Верховного Суду від 31.05.2023 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 лютого 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 27 квітня 2021 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Вказаною постановою роз`яснено, що з моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 лютого 2021 року та постанова Черкаського апеляційного суду від 27 квітня 2021 року втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Отримавши копію вказаної постанови Верховного Суду, старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області ЦМУЮ (м. Київ) Кравченко М. В. 15.06.2023 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 65480922. Згідно вказаної постанови державний виконавець при прийнятті такого рішення керувалася вимогами п. 5 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 ст. 447 ЦПК України, яка регламентує право на звернення зі скаргою до суду визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Пунктом а) ч. 1 ст. 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення її права або свободи.

Статтею 451 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановлює ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно до вимог ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно п. 5 ст. 39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що в даному випадку вимоги скаржника щодо утилізації виконавчого провадження та переоформлення його, є неналежним способом захисту порушених прав та законних інтересів, оскільки знищення матеріалів виконавчого провадження за вимогою сторони такого провадження не передбачено ні вимогами ЗУ «Про виконавче провадження», ні будь-якими іншими нормами чинного законодавства, та безсумнівно буде порушувати права та законні інтереси інших учасників виконавчого провадження. Тобто загалом вимоги поданої ОСОБА_1 заяви (скарги) є незрозумілими та безпідставними і відображають лише суб`єктивне ставлення останнього до примусового виконання судового рішення щодо стягнення з нього коштів.

Крім того, ОСОБА_1 не обґрунтовує, яким саме чином порушені його права, зважаючи на те, що на момент розгляду заяви виконавче провадження № 65480922 від 19.05.2021 вже закінчене, що підтверджується відповідною постановою державного виконавця від 15.06.2023.

Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні заявлених вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з відсутності підстав для їх задоволення, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Інші доводи, наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Вимога апеляційної скарги щодо скасування ухвали суду та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в іншому складі суду не підлягає до задоволення, оскільки підстави для скасування оскаржуваної ухвали, визначені ст. 379 ЦПК України відсутні.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 19 вересня 2024 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков