ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 вересня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/990/23

Головуючий у першій інстанції Коротка А. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/932/24, 22-ц/4823/931/24, 22-ц/4823/901/24

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

заявник: ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: територіальна громада м. Прилуки в особі Прилуцької міської ради Чернігівської області,

розглянув у порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 липня 2023 року та ухвали цього суду від 18 та 21 серпня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,

місце ухвалення рішення суду м. Прилуки,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 13 липня 2023 року.

У С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася із заявою, в якій просила встановити факт її проживання однією сім`єю зі ОСОБА_3 з весни 1985 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також факт перебування у шлюбі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Мотивуючи заявлені вимоги, зазначала, що ОСОБА_4 її тітка, яка перебувала у шлюбі зі ОСОБА_3 . У період шлюбу подружжя придбало житловий будинок по АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину наведеної садиби. Чоловік померлої, ОСОБА_3 , будучи єдиним спадкоємцем після смерті дружини, фактично прийняв спадщину, оскільки постійно проживав з останньою до дня її смерті. Інших спадкоємців за законом чи за заповітом, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 , немає.

Указувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який постійно проживав та був зареєстрований на день смерті за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому майно житловий будинок по АДРЕСА_1 , в тому числі, і на 1/2 частину цього будинку, яку він успадкував після смерті своєї дружини ОСОБА_4 , але не оформив спадкових прав. Указувала, що являється спадкоємицею четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , оскільки з вересня 1985 року до дня його смерті постійно проживала зі спадкодавцем однією сім`єю, вела з ним спільне господарство, здійснювала за ним догляд, поховала за власні кошти та вступила в управління і розпорядження спадковим майном. Актовий запис та свідоцтво про одруження ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не збереглися. Встановлення указаних в заяві фактів необхідно заявниці для оформлення спадкових прав.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 липня 2023 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт проживання заявниці, ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю зі ОСОБА_3 з весни 1985 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановлено факт перебування у шлюбі ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 18 серпня 2023 року внесено виправлення у рішення Прилуцького міськрайонного суду від 03 липня 2023 року, зокрема, другий абзац резолютивної частини рішення викладено наступним чином: «Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю зі ОСОБА_3 з весни 1985 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 21 серпня 2023 року заяву представника ОСОБА_1 адвоката Фесика І.А. про роз`яснення рішення суду задоволено. Роз`яснено, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 03 липня 2023 року встановлено в тому числі і той факт, що ОСОБА_1 постійно проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, тому заявниця вважається такою, що прийняла спадщину після його смерті.

З апеляційною скаргою на зазначені рішення та ухвали суду, відповідно до приписів ч. 1 ст. 352 ЦПК України, звернулась ОСОБА_2 , яка не брала участі у справі. Заявниця, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судових рішень, які ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення Прилуцького міськрайонного суду від 03 липня 2023 року та ухвали цього суду від 18 та 21 серпня 2023 року скасувати та закрити провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржуваним рішенням суду порушуються спадкові права ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , оскільки проживала зі спадкодавцем однією сім`єю понад п`ять років до дня його смерті.

Скаржниця зазначає, що саме вона займалася похованням ОСОБА_3 , отримавши свідоцтво про його смерть та виплати на поховання. Згодом, у визначений законом 6-місячний строк, вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а пізніше, у 2012 році, подала до суду заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_3 , проте, суд відмовив у відкритті провадження у справі через наявність спору про право, у зв`язку з чим у квітні 2024 року ОСОБА_2 скерувала до суду позов про встановлення наведеного вище факту.

Зазначає про те, що наразі в провадженні Прилуцького міськрайонного суду перебуває справа № 742/2097/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, і підставою для визнання свідоцтва недійсним позивачка указує саме наявність оскаржуваного рішення суду у цій справі, що порушує спадкові права та законні інтереси ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину після померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Стверджує, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ніколи не реєстрували шлюб, як про це зазначала ОСОБА_1 , а встановлення факту перебування у шлюбі не є тотожним зі встановленням факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України. Враховуючи наявність у даній справі спору про право, наявні законні підстави для залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду.

У наданому на апеляційну скаргу відзиві представник заявниці адвокат Фесик І.А., вважаючи доводи та аргументи апеляційної скарги необґрунтованими, просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Доводи відзиву зводяться до безпідставності тверджень ОСОБА_2 про те, що вона має право на спадкування після смерті ОСОБА_3 , оскільки заявницею не надано належних доказів того, що вона входить до кола спадкоємців, визначених ст. 1261-1265 ЦК України. Дізнавшись, що після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняла ОСОБА_1 , у 2024 році ОСОБА_2 зверталась з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, який за заявою останньої залишено без розгляду, враховуючи те, що позивачка з 25 червня 2010 року по 13 листопада 2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі. Підтвердженням непроживання ОСОБА_2 разом зі ОСОБА_3 є те, що дочка заявниці ОСОБА_5 , 2002 року народження, у 2008-2012 роках навчалася у Ладанській гімназії, тобто, на час смерті спадкодавця ОСОБА_2 була одружена та проживала у смт ОСОБА_6 .

Представник зазначає, що після ухвалення оскаржуваного рішення ОСОБА_1 почала проводити у житловому будинку ремонтні роботи, у зв`язку з чим ОСОБА_2 звернулася до поліції з приводу незаконного проникнення до будинку. Після проведеної перевірки ОСОБА_2 була ознайомлена з її результатами, серед яких знаходилася і надана ОСОБА_1 копія Прилуцького міськрайонного суду від 03 липня 2023 року, після чого у січні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 .

Наголошує на тому, що свідоцтво про право на спадщину видане ОСОБА_2 незаконно, оскільки нотаріусом помилково встановлено факт прийняття заявницею спадщини, зважаючи на те, що на момент смерті ОСОБА_4 . ОСОБА_2 разом із спадкодавицею не проживала, у встановлений законом строк до нотаріальної контори не звернулася. Лише наявність у ОСОБА_2 правовстановлюючого документу на будинок, беручи до уваги приписи ст. 548, 549 ЦК України (в редакції, чинній на час смерті ОСОБА_4 ), не свідчить про прийняття спадщини (вступу в управління чи володіння спадковим майном). ОСОБА_1 заперечує також, що похованням ОСОБА_3 займалася саме ОСОБА_2 .

Звертає увагу, що ОСОБА_1 звернулася із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, - факту її проживання однією сім`єю зі ОСОБА_3 з весни 1985 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , та факту реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Дану заяву подано в порядку окремого провадження, оскільки на момент звернення до суду були відсутні спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 .

Прилуцькою міською радою відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк не подавався.

Судове засідання для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 було призначено апеляційним судом на 04 вересня 2024 року об 11 год. До початку судового засідання представником заявниці ОСОБА_1 адвокатом Фесиком І.А. через систему «Електронний суд» надіслано клопотання про відкладення розгляду справи через участь в іншому судовому процесі (а.с. 165). У мотивування клопотання адвокат зазначив, що він представляє інтереси потерпілого ОСОБА_7 у справі № 507/1542/24, розгляд якої призначено Одеським апеляційним судом на 03 вересня 2024 року о 10 год. 50 хв. Проте у зв`язку з плановим відключенням електроенергії цього дня в указаному суді справу не розглянуто і її слухання перенесено на 04 вересня 2024 року о 10 год 50 хв.

З роздруківки з сайту «Судова влада України» (розділ «Розклад засідань») вбачається, що в Одеському апеляційному суді на 04 вересня 2024 року о 10 год. 50 хв призначено справу про адміністративне правопорушення (№ 507/1542/24) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_8 за ст. 124 КУпАП, захисником якого указано адвоката Берзінь С.Л. (а.с. 168). Інформації щодо потерпілого та його представника у цій справі сайт не містить.

Скерувавши клопотання про відкладення судового розгляду, адвокат Фесик І.А. не надав належних доказів його участі у справі як представника потерпілого у справі про адміністративне правопорушення № 507/1542/24 (доручення, ордер, тощо).

За змістом ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням або невчиненням процесуальних дій. У ч. 1 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами.

Крім цього, апеляційний суд зважає на те, що розгляд цієї справи призначено на 04 вересня 2024 року ще у липні 2024 року, адвокат Фесик І.А. заявив клопотання про участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, отже, очевидно був обізнаний про свою зайнятість в цьому судовому засіданні, проте надав перевагу участі в іншому, що не відноситься до поважних причин, які унеможливлюють судовий розгляд.

Ураховуючи наведене, на думку колегії суддів, вказане клопотання адвоката Фесика І.А. не підлягає задоволенню через відсутність визначених цивільно-процесуальним законодавством підстав для відкладення судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, а судові рішення скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції, пославшись на положення постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, дійшов висновку про обґрунтованість вимоги про встановлення факту постійного спільного проживання заявниці зі ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , указавши, що у позасудовому порядку наведений факт не може бути встановлено. Також суд зазначив, що є обґрунтованою вимога про встановлення факту перебування у шлюбі ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 .

Задовольняючи заяву адвоката Фесика І.А. про роз`яснення рішення суду, районний суд указав, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 03 липня 2023 року заявлені ОСОБА_1 вимоги повністю задоволені, що свідчить про те, що заявниця постійно проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, тому вважається такою, що прийняла спадщину після його смерті.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з наведеними висновками суду, зважаючи на таке.

У справі встановлено, що відповідно до копії договору від 12 вересня 1974 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 придбали належний на праві власності ОСОБА_9 житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 (а.с. 19-20).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а ОСОБА_3 28 лютого 2012 року, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть (а.с. 72, 72 зворот).

Відповідно до довідки управління ПФУ в м. Прилуки та Прилуцькому районі від 31 жовтня 2012 року виплата ОСОБА_2 допомоги на поховання ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проведена 02 березня 2012 року відповідно до ст. 53 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 73).

Згідно з довідкою управління адміністративних послуг Прилуцької міської ради Чернігівської області від 31 січня 2023 року ОСОБА_10 на момент своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 була зареєстрована та проживала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Згідно з іншою довідкою управління адміністративних послуг Прилуцької міської ради від 02 грудня 2022 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 12 жовтня 1976 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Знятий з реєстраційного обліку 06 липня 2014 року. На день його смерті разом з ним в будинку ніхто зареєстрований не був (а.с. 9).

З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 23 березня 2023 року вбачається, що 28 березня 2012 року Прилуцькою міською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 87/2012 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с. 30).

За повідомленням завідувача Першої Прилуцької державної нотаріальної контори від 25 травня 2023 року спадкову справу № 87/2012 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 заведено на підставі заяви ОСОБА_2 , яка стверджувала, що проживала зі спадкодавцем однією сім`єю понад п`ять років, і вона є спадкоємицею на підставі ст. 1264 ЦК України. За матеріалами спадкової справи інші спадкоємці із заявами про прийняття чи відмову від прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк не зверталися. 24 липня 2012 року ОСОБА_2 надано письмове роз`яснення про те, що юридичний факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини має бути встановлений винятково рішенням суду (а.с. 45).

Відповідно до листа начальника Прилуцького відділу ДРАЦС у Прилуцькому районі від 30 травня 2023 року в ході перевірки архіву Прилуцького відділу ДРАЦС актового запису про шлюб відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не виявлено (а.с. 48).

15 серпня 2023 року державним нотаріусом Першої Прилуцької державної нотаріальної контори надано письмове роз`яснення ОСОБА_1 , що оскільки на час відкриття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 вона не була зареєстрована разом зі спадкодавцем,т а також нею не була подана заява про прийняття спадщини в установлений законом шестимісячний строк, спадщину вона не прийняла. У зв`язку з наведеним ОСОБА_1 було рекомендовано звернутися до суду з приводу питання визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 (а.с. 62).

02 лютого 2024 року приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Сидоренко Л.О. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 , відповідно до якого остання є спадкоємицею після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 . Спадщина, на яке видано свідоцтво, складається з 1/2 частки у праві власності на житловий будинок з належною частиною господарських споруд по АДРЕСА_1 (а.с. 81).

13 березня 2024 року державним нотаріусом Першої Прилуцької державної нотаріальної контори Домашенко Л.А. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 , відповідно до якого остання є спадкоємицею після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Спадщина, на яке видано свідоцтво, складається з 1/2 частки житлового будинку з належною частиною господарських споруд по АДРЕСА_1 (а.с. 90).

Цього ж дня, 13 березня 2024 року, державним нотаріусом надано ОСОБА_1 письмове роз`яснення щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на цілий житловий будинок після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 та проінформовано, що набувачами житлового будинку по АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 13 вересня 1974 року є ОСОБА_3 та ОСОБА_11 . Після померлої ОСОБА_11 було відкрито спадкову справу та видано свідоцтво про право на спадщину, у зв`язку з чим видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину на цілий житловий будинок неможливо (а.с. 89).

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого на її ім`я (а.с. 82-85).

Звернувшись з вимогами про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на час його смерті та факту перебування у шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 зазначала, що з весни 1985 року постійно проживала однією сім`єю зі ОСОБА_3 , який після смерті своєї дружини, ОСОБА_4 успадкував 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 , а інша половина указаного будинку належала йому на праві власності як спільна сумісна власність подружжя. Вона являється спадкоємцем четвертої черги за законом після померлого ОСОБА_3 , а свідоцтво про шлюб спадкодавця та ОСОБА_4 не збереглося, що стало підставою для звернення до суду з даною заявою.

За змістом ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Отже суди загальної юрисдикції розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин в усіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідний порядок застосовується, зокрема, якщо встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Перелік юридичних фактів, які встановлюються в порядку окремого провадження, передбачений ч.ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України.

У п. 1 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5 роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: 1) згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; 4) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Законодавцем визначено, що у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19 указав, що визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Заявниця, скеровуючи до суду заяву про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зазначала, що з весни 1985 року постійно проживала однією сім`єю зі ОСОБА_3 , який після смерті своєї дружини, ОСОБА_4 успадкував 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 , а інша половина указаного будинку належала йому на праві власності як спільна сумісна власність подружжя. Зазначала, що є спадкоємцем четвертої черги за законом після померлого ОСОБА_3 .

Заінтересованою особою у справі, тобто особою, чи права та обов`язки можуть зачіпатись вирішенням її заяви, ОСОБА_1 визначила територіальну громаду м. Прилуки в особі Прилуцької міської ради в Чернігівській області.

Разом з тим, звернувшись з апеляційною скаргою, ОСОБА_2 також стверджувала, що є спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , оскільки проживала зі спадкодавцем однією сім`єю понад п`ять років до дня його смерті, тому оскаржуваним рішенням суду порушуються її спадкові права.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі заяви ОСОБА_2 28 березня 2012 року Прилуцькою міською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 87/2012 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Крім того, 02 лютого 2024 року приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 , відповідно до якого остання є спадкоємицею після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 . Спадщина, на яке видано свідоцтво, складається з 1/2 частки у праві власності на житловий будинок з належною частиною господарських споруд по АДРЕСА_1 .

Наведені вище обставини свідчать про наявність спору про право (спадщину після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ) саме між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що доведення та встановлення факту проживання заявниці однією сім`єю зі ОСОБА_3 з весни 1985 року по день його смерті, а також факту перебування у шлюбі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 може відбуватись лише в порядку позовного провадження із залученням відповідачів осіб, які оспорюють/не визнають та перешкоджають в реалізації права, якою наразі є ОСОБА_2 Наявний між учасниками спір про право має вирішуватися шляхом подання до суду відповідного позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Оскільки в процесі судового розгляду встановлено, що має місце спір про право на спадкове майно, який повинен вирішуватись у порядку позовного провадження, то заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду.

Зважаючи на наведене у сукупності, апеляційний суд приходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_2 належить задовольнити, а оскаржуване рішення, на підставі ч. 1 ст. 377 ЦПК України, скасувати, залишивши заяву ОСОБА_1 без розгляду. Заявниці належить роз`яснити, що вона має право подати позов на загальних підставах.

Колегія суддів, беручи до уваги приписи ст. 269, 271 ЦПК України, зважає на те, що як ухвала про виправлення описки, так і ухвала про роз`яснення судового рішення є невід`ємною частиною рішення у справі, тому у разі скасування рішення у справі ухвала про виправлення описки та ухвала про роз`яснення судового рішення втрачають силу. Наведене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про необхідність скасування рішення Прилуцького міськрайонного суду від 03 липня 2023 року, отже і ухвалу про виправлення описки від 18 серпня 2023 року, і ухвалу про роз`яснення судового рішення від 21 серпня 2023 року цього ж суду також слід скасувати.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справі окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись ч. 6 ст. 294, 367, 374, ч. 1 ст. 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 липня 2023 року та ухвали цього суду від 18 та 21 серпня 2023 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що вона має право подати до суду позов на загальних підставах.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 вересня 2024 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: О.Є. Мамонова

О.І. Онищенко