У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.

за участю секретаря судового засідання Отруби В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового наказу від 03 червня 2020 року в цивільній справі № 760/11213/20 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 за нововиявленими обставинами,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1

03 червня 2020 року Солом`янським районним судом міста Києва було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів - ОСОБА_1 , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 14 травня 2020 року.

05 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з заявою про перегляд судового наказу від 03 червня 2020 року в цивільній справі № 760/11213/20 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 за нововиявленими обставинами.

Заява мотивована тим, що під час видачі судового наказу суду не було відомо про те, що неповнолітній син ОСОБА_3 насправді перебував на утриманні та вихованні свого батька - ОСОБА_1 , а не на утриманні матері ОСОБА_2 як вона стверджувала у своїй заяві, що на думку заявника є нововиявленими обставинами.

Так, згідно з договором оренди квартири 03 серпня 2018 року ОСОБА_1 орендував квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та на останній сторінці вказаного договору зазначено, що в даній квартирі проживатиме троє людей. Відповідно до Акта про фактичне проживання від 20 серпня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 дійсно проживають з 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 , проте у примітці вказаної довідки зазначено, що ОСОБА_2 зареєстрована і проживає у АДРЕСА_2 .

Зазначає, що з 31 серпня 2018 року їхнього сина було зараховано до загальноосвітньої школи № 166 м. Києва, де останній навчався до 12 вересня 2022 року. У період з 12 червня 2020 року по 21 серпня 2020 року він вибув з вказаного навчального закладу у зв`язку з переїздом до м. Львів, водночас, 10 днів з вказаного строку ОСОБА_3 перебував зі своїм батьком в санаторно-курортному закладі ТОВ «Золота Нива».

Враховуючи вищевикладене, обставини викладені у заяві про видачу судового наказу, а саме, що неповнолітній ОСОБА_3 станом на день звернення до суду проживав з матір`ю не відповідають дійсності.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2023 року за вказанаю заявою відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

11 грудня 2023 року представником стягувача ОСОБА_2 - адвокатом Гладким Р. Р. до суду подано заперечення на заяву про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, в яких останній заперечує проти задоволення заяви, посилаючись на те, що тимчасове проживання неповнолітнього ОСОБА_3 разом з батьком, за твердженнями заявника, ніяким чином не впливає на припинення стягнення аліментів, оскільки ОСОБА_1 має рівні права та обов`язки разом з матір`ю щодо дитини. Крім того, з Акту директора ЛКП «Південне» № 177 від 28 квітня 2020 року вбачається, що ОСОБА_2 разом із ОСОБА_3 проживали без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . Наразі, ОСОБА_2 разом із сином перебувають за кордоном.

З огляду на викладене, просив відмовити в задоволенні заяви.

Разом з запереченнями стороною стягувача подано до суду заяву про застосування строків позовної давності, в обґрунтування якої представник зазначив, що ОСОБА_1 з 25 червня 2020 року було відомо про наявність судового наказу від 03 червня 2020 року, однак звернувся до суду з цією заявою лише у червні 2023 року, тобто з пропуском строків для звернення до суду із заявою.

Заявник та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, однак матеріали справи містять клопотання представника про розгляд справи у його відсутність та відсутність заявника, в якому зазначив, що підтримує заявлені вимоги та просив їх задовольнити.

Представник стягувача та стягувач в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, матеріали справи містять заяву представника стягувача про розгляд скарги у його відсутність, в якій зазначив, що заперечує проти задоволення заяви.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи № 760/11213/20, заяву про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами та додані до неї матеріали, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Судом встановлено, що 03 червня 2020 року Солом`янським районним судом міста Києва було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів - ОСОБА_1 , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 14 травня 2020 року.

Видаючи судовий наказ про стягнення аліментів, суд виходив з наданих заявником ОСОБА_2 документів, зокрема, що остання є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитина проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_2 , без реєстрації, про що суду було надано Акт Львівського комунального підприємства «Південне» від 28 квітня 2020 року, складений в ході проведення обстеження квартири за вказаною адресою.

Відповідно до частини восьмої статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Згідно з частиною четвертою статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Як вбачається із рішення Європейського Суду з прав людини від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia), заява № 69529/01, пп. 27-28, та рішення від 6 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v. Moldova № 2), заява № 19960/04, п. 46) процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

Нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх урахування судового рішення.

Тобто за своєю юридичною природою нововиявлені обставини є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які покладено в основу судового рішення.

Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є: існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи й ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява; на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду; істотність цих обставин для розгляду справи (внаслідок урахування цих обставин суд міг би прийняти інше рішення, ніж те, що було прийняте).

Аналіз приписів розділу II ЦПК України дає підстави для висновку, що визначеними законом способами захисту порушеного права боржника у випадку видачі судового наказу про стягнення аліментів є подання позову про зменшення розміру аліментів або звернення до суду із заявою про перегляд такого судового наказу за нововиявленими обставинами.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справы № 263/2998/19.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, вказував на те, що на момент видачі судового наказу існували обставини, які не були встановлені судом, а саме, що дитина проживала з батьком та перебувала на його утриманні.

На підтвердження зазначених обставин заявником було надано суду договір оренди квартири від 03 вересня 2018 року, укладений між ним та ОСОБА_5 , предметом якого є оренда квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в якому було зазначено, що квартирі проживатиме троє осіб. Акт про фактичне проживання від 20 серпня 2020 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 дійсно проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Довідку про перевірку житлових умов від 21 серпня 2020 року, в якій зазначено, що ОСОБА_1 мешкає у АДРЕСА_1 , склад сім`ї: 3 особи: він, ОСОБА_2 (дружина) та ОСОБА_3 (син), дружина зареєстрована і проживає у АДРЕСА_2 .

Також, заявником було надано довідку з середньої загальноосвітньої школи № 166 м. Києва від 26 травня 2023 року, в якій зазначено, що ОСОБА_3 , 11 березня 2012 року, був 31 серпня 2018 року зарахований до 1-А класу до середньої загальноосвітньої школи № 166 м. Києва, 12 червня 2020 року вибув з 3-А класу у зв`язку з переїздом до міста Львова і переходом до ліцею імені Івана Пулюя Львівської міської ради, 21 серпня 2020 року зарахований до 3-А класу до середньої загальноосвітньої школи № 166 м. Києва, 12 вересня 2022 року вибув з 5-А класу у зв`язку з переїздом за кордон. Згідно з характеристикою ОСОБА_3 , виданою директором середньої загальноосвітньої школи № 166 м. Києва, мати та батько приділяли належну увагу вихованню дитини. Постійно підтримували зі школою та класним керівником, систематично відвідували батьківські консультації. Батьки співпрацювали з учителем, радилися, дослухалися до порад щодо навчання та виховання дитини. З вересня 2022 року учень почав навчатися за кордоном, перебуваючи там з матір`ю.

Відповідно до довідок, виданих санаторно-курортним закладом «Золота Нива», заявник разом із сином - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 18 липня 2020 року по 28 липня 2020 року знаходилися в санаторії ТОВ «Золота Нива».

Відповідно до частини першої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Аналогічна норма закріплена в частині першій статті 181 СК України.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

З аналізу наведених вище положень законодавства, можна дійти висновку, що право дитини на утримання від своїх батьків має самостійний характер і не залежить від існування формально закріпленого зв`язку між останніми. Обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Недійсність шлюбу не впливає на обсяг взаємних прав й обов`язків батьків і дитини, що народилася у цьому шлюбі.

Так, з досліджених в ході судового розгляду наданих доказів, судом встановлено, що заявником не надано належних доказів на підтвердження того, що на момент звернення до суду з заявою про видачу судового наказу дитина проживала разом з ним. Зокрема, акт про фактичне проживання датований 20 серпня 2020 року, в той час як судовий наказ виданий 03 червня 2020 року.

Крім того, договір оренди квартири та довідка про перевірку житлових умов підтверджують факт спільного проживання заявника, його дружини та їхнього спільного сина, однак факт спільного проживання сторін не є нововиявленою обставиною, яка стала відомою після винесення даного судового наказу.

Також, надані заявником довідка про навчання дитини та її характеристику з навчального закладу не спростовують того факту, що на момент звернення до суду з заявою про видачу судового наказу дитини проживала разом з матір`ю та перебувала на її утриманні.

Окрім того, як на підставу своїх вимог, заявник посилається на те, що дитина перебувала на його утриманні до вересня 2022 року, однак будь-яких доказів на підтвердження викладених обставин суду не надав. Сумісний відпочинок з сином в санаторії не може розцінюватися судом як доказ постійного проживання дитини з батьком або перебування на його утриманні, а є лише свідченням виконання батьком свого обов`язку щодо піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

До того ж, суд зауважує, що добровільне надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дитини, є його суб`єктивним правом, а стягнення аліментів за рішенням суду є правовою гарантією належного забезпечення права дитини на утримання обома батьками, контроль за виконанням якої покладено на державу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що жодних належних доказів проживання дитини разом з батьком та перебування на його утриманні на час винесення судового наказу суду не надано. Отже, належних доказів, які б вплинули на юридичну оцінку обставин під час винесення судового наказу 03 червня 2020 року та які б дали підстави для його скасування, судом не встановлено. Жодна обставина, на яку посилається заявник у своїй заяві, не є нововиявленою обставиною.

Вказані в заяві обставини не мають істотного значення для розгляду заяви про скасування судового наказу, оскільки не містять підстав для відмови у видачі судового наказу, передбачених статтею 165 ЦПК України.

Зважаючи на вищезазначені положення законодавства, доводи заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, матеріали справи, суд вважає, що заявником не приведено нововиявлених обставин, які б давали безумовні підстави скасувати судове рішення, а вимоги заявника, на які він посилається, як на нововиявлені обставини, не відноситься до таких у розумінні статті 423 ЦПК України.

Наведені заявником обставини не звільняють його від обов`язку як батька утримувати дитину, розмір аліментів, присуджений до стягнення, визначений та відповідає вимогам чинного законодавства України, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами слід відмовити, а вищевказаний судовий наказ залишити у силі, що не позбавляє його права звернутися у порядку позовного провадження.

Згідно з частиною сьомою статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Щодо заяви стягувача про застосування наслідків спливу позовної давності, то відповідно до норм чинного законодавства застосування позовної давності в наказному провадженні не передбачена.

Відповідно до частини четвертої статті 429 ЦПК України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

З огляду на викладене, керуючись статтею 51 Конституції України, статтями 141, 181 СК України, статтями 2, 160, 161, 165, 167, 170, 423, 424, 425, 429 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового наказу від 03 червня 2020 року в цивільній справі № 760/11213/20 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 за нововиявленими обставинами відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Л. М. Ішуніна