Справа № 209/4580/23
Провадження № 2/209/121/24
26 серпня 2024 року м. Кам`янське
Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Решетник Т.О.,
за участю секретаря судового засідання - Рябухи Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Треті особи: Комунальне підприємство КМР «Добробут», Комунальне підприємство КМР «Кам`янська теплопостачальна компанія», ТОВ «ЕККО-СІТІ», про встановлення порядку користування житловим приміщенням та поділ особового рахунку, -
Короткий зміст позовних вимог.
17.08.2023 позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому на виконання ухвали суду від 21.08.2023 про залишення заяви без руху, 19.09.2023 уточнивши заявлені вимоги просила: встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином: у її користування виділити житлову кімнату площею 18,9 кв. м., а у користування ОСОБА_2 виділити кімнату площею 11,6 кв.м, залишити у спільному користуванні співвласників коридор площею 3,8 кв.м., коридор площею 2,9 кв.м, ванну кімнату площею 2,6 кв.м та вбиральню площею 1,0 кв.м, кухню площею 7,8 кв.м. Закріпити один особовий рахунок на площу 30,25 кв.м за ОСОБА_1 , другий особовий рахунок на площу 22,35 кв.м - за ОСОБА_2 . Зобов`язати Комунальне підприємство КМР «ДОБРОБУТ», Комунальне підприємство кам`янської міської ради «КАМ`ЯНСЬКА ТЕПЛОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕККО-СІТІ» розділити особові рахунки квартири АДРЕСА_1 на два окремих особових рахунка у відповідності з порядком користування житловими кімнатами, який склався, розділив при цьому оплату за площу загального користування між особовими рахунками відповідно до частки кожного співвласника. В обґрунтування позовних вимог позивача зазначила, що вона ОСОБА_1 є власником 1/2 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , іншим співвласником 1/2 частини квартири є - відповідач по справі - ОСОБА_2 . Спірна квартира має загальну площу 52,6 кв.м, житловою площею 30,5 кв.м розташована на 7-му поверсі 10 поверхового будинку, складається з двох кімнат площею 18,9 кв.м та 11,6 кв.м, кухні площею 7,8 кв.м, коридору площею 3,8 кв.м, коридору площею 2,9 кв.м., ванної кімнати площею 2,6 кв.м. Кожна кімната квартири обладнана 2 балконами загальною площею 4,0 кв.м: 2,19 кв.м та 1,81 кв.м. Зазначає, що вона вимушена звернутись до суду із цим позовом, так як співвласник квартири - відповідач не несе ніяких витрат по утриманню її та приймає участь в оплаті комірного. Для зменшення тягаря по утриманню квартири вона звернулась за розділенням особового рахунку, але їйбуло відмовлено, оскільки квартира знаходиться в спільній сумісній власності з відповідачем, то вони повинні подати спільну заяву про розділення особового рахунку. Через напружені відносини з відповідачем, він не бажає разом із нею звертатись до компетентних органів із спільною заявою та розподіляти особові рахунки, неврегульованим залишається питання оплати комунальних послуг. Встановлення порядку користування квартирою між її співвласниками за рішенням суду є самостійною підставою для звернення з метою розподілу особових рахунків, а у разі відмови в цьому вона не позбавлена права звернутись за захистом до суду.
Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14.11.2023 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01.04.2024 року підготовче провадження у цивільній справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26.08.2024 постановлено провести заочний розгляд справи.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином;. 23.01.2024 через канцелярію суду надала заяву розгляд справи за її відсутності, в якій також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Представники третіх осіб: Комунального підприємства КМР «Добробут», Комунального підприємства КМР «Кам`янська теплопостачальна компанія», ТОВ «ЕККО-СІТІ» в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.
16.04.2024 на електронну адресу суду представник Комунального підприємства КМР «Добробут» - Білий О.С. наділсав заяву в якій просив суд розглянути справу за відсутності представника КП КМР «Добробут» та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , іншим співвласником 1/2 частини квартири є - відповідач по справі - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим Фондом комунальної власності м..Дніпродзержинська 30.03.2000 (а.с.5).
Відповідач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 зареєстровані та постійно проживають у квартирі АДРЕСА_1 , інші особи у зазначеній квартирі не зареєстровані, що підтверджується довідкою №001245188 про склад сім`ї від 10.08.2023 виданою ТОВ «Абонент XXI».
Із позовної заяви вбачається, що відповідач категорично відмовляється у добровільному порядку розділити особові рахунки та сплачувати за житлово-комунальні послуги.
Оцінка судом доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Зазначена норма регулює саме порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності.
У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 зазначено, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників щодо спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.
У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.
Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про те, що встановлення порядку користування спільною квартирою, як того просить позивач, найбільше враховує баланс інтересів кожного зі співвласників, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Вирішуючи позовні вимоги в частині зобов`язання КП КМР «Добробут», КП КМР «Кам`янська теплопостачальна компанія», ТОВ «ЕККО-СІТІ», розділити фінансово-особовий рахунок за адресою: АДРЕСА_2 зі сплати за комунальні послуги між нею та відповідачами, згідно встановленого порядку користування квартирою, суд зазначає наступне.
Пунктом 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затвердженихпостановою Кабінету міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартири в разі, якщо між ними відсутня згода щодо оплати.
Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Цивільним законодавством України не встановлено прямої норми, яка б регулювала правовідносини з приводу поділу особового рахунку з оплати житлово-комунальних послуг, отже вирішити питання про поділ особових рахунків, як це передбачено ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», можливо лише у випадку визначення конкретної житлової площі, якою користується кожна з осіб, яка претендує на оформлення особового рахунку на своє ім`я.
Пунктом 10 Правил користування приміщеннями жилих будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, передбачений порядок розподілу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартир. Мешканці квартири, житлового приміщення у гуртожитку, в яких проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі): розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. За умови відсутності поквартирного (покімнатного) обліку та відсутності згоди між мешканцями квартири, житлового приміщення у гуртожитку щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю зареєстрованих осіб, що проживають у квартирі, житловому приміщенні у гуртожитку; за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник, наймач (орендар).
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Порядок укладення, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг врегульовано ст. 13 цього Закону, яка передбачає, що відносини між споживачами та виконавцями у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Отже враховуючі зазначені норми законодавства, можна зробити висновок, що розподіл особового рахунку можливий лише за умови укладення з кожним із споживачів окремих договорів про надання послуг.
Тобто, виходячи із вказаних положень закону, вбачається, що заявлені вимоги позивача про розподіл особових рахунків є передчасними і безпідставними, оскільки не встановлено, що позивачем вносився проект договору та виконувалась процедура погодження його умов, в тому числі й щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг та його оплату, відповідно до встановленого порядку користування квартирою. Встановлення порядку користування квартирою між її користувачами за рішенням суду є самостійною підставою для звернення позивача з метою розподілу особових рахунків, а у разі відмови в цьому останній не позбавлений права звернутись за захистом до суду. Крім того, рішення суду про встановлення порядку користування квартирою фактично є підставою для укладення із співвласниками окремих договорів щодо надання житлово-комунальних послуг. Системний аналіз зазначених норм цивільного та житлового законодавства України дає підстави дійти висновку про те, що відкриття окремих особових рахунків на кожного із співвласників, можливе лише після виділення часток кожного із співвласників або встановлення порядку користування спірною квартирою, оскільки для відкриття окремих особових рахунків має бути зазначено, яка площа приміщення виділяється особі в користування і яка площа залишається в спільному користуванні.
Вказану правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 20 січня 2020 року у справі №711/8946/18.
Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Так, виходячи із вимог позивача, з матеріалів справи судом не встановлено доказів укладання позивачем та/або відповідачем, як співвласником квартири, договорів з підприємствами, що надають житлово-комунальні послуги за адресою спірної квартири, що є обов`язковою умовою для розподілу особового рахунку.
Також, матеріали справи не місять доказів щодо звернення позивача до відповідних комунальних установ з вимогою про розподіл особових рахунків або відмов таких установ укласти договори, чи відомостей щодо наявних домовленостей по оплаті житлово-комунальних послуг між співвласниками квартири.
При цьому, відсутні докази того, що позивач намагався досягти домовленостей щодо розподілу оплати житлово-комунальних із співвласниками, а останніми було відмовлено позивачу у вирішенні цього питання, як це зазначено ним у позовній заяві.
Також у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач разом з іншим співвласником квартири в позасудовому порядку зверталися до комунальних підприємств з вимогою про поділ особових рахунків з оплати послуг та про укладення з ними окремих договорів, та при цьому надали правовстановлюючі документи, що підтверджують їх право власності на частку в даній квартирі, і позивачу було в цьому відмовлено. В свою чергу, кожен співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереженні спільного майна незалежно від того чи проживає він в квартирі, яка є спільною частковою власністю. Відповідно позивач та інші співвласники у разі бажання упорядкувати свої обов`язки зі сплати комунальних платежів не позбавлені можливості звернутися до підприємств, які надають комунальні послуги, особисто та надати необхідні правовстановлюючі документи для укладення відповідних договорів на погоджених сторонами умовах та відкриття окремих особових рахунків і тільки в разі виникнення спору позивач може звернутися до суду з позовом про захист споживчих прав.
Таким чином, враховуючи вищенаведені положення закону, суд вважає передчасними позовні вимоги ОСОБА_1 щодо розподілу особового рахунку на сплату комунальних послуг, у зв`язку із цим позовна вимога в цій частині не підлягає задоволенню.
Слід також зазначити, що діючим законодавством обов`язок по оплаті комунальних платежів, покладений на кожного з співвласників, відповідно до частки співвласника у квартирі. У разі ухилення співвласника від виконання своїх зобов`язань по оплаті за комунальні послуги, інші співвласники, які оплачують ці послуги, мають право на стягнення коштів, сплачених ними з співвласника, який таку оплату не проводить. У разі відмови співвласника у добровільному порядку сплатити кошти співвласнику чи співвласникам, особа має право за захистом своїх інтересів звернутись до суду з відповідним позовом.
З огляду на викладене вище, позивач не позбавлений можливості звернутися в суд з відповідними позовними вимогами до іншого співвласника про стягнення коштів, які ним сплачені за утримання квартири та комунальні послуги, які має сплачувати співвласник, незалежно від того чи проживає він у квартирі, чи користуються нею, оскільки згідно з вимогами закону «власність зобов`язує».
На підставі ст. 13, 141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, судовий збір сплачений позивачем підлягає стягненню з відповідача по справі за подання позовної заяви в розмірі 1073 грн. 60 коп.
Керуючись ст. ст. 4, 13, 76-82, 89, 133, 137, 141, 142, 258-263, 273, 274, 280-283, 354 ЦПК України,
Встановити порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: виділити у користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 18,9 кв.м., а в користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 11,6 кв.м., та в загальному користуванні залишити коридор площею 3,8 кв.м., коридор площею 2,9 кв.м, ванну кімнату площею 2,6 кв.м та вбиральню площею 1,0 кв.м, кухню площею 7,8 кв.м.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП не відомо, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення складено 26.08.2024.

Суддя Т.О. Решетник