КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 369/11432/23

номер провадження №22-ц/824/9454/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
розглянуву порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Козира Сергія Володимировича

на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 лютого 2024 року /суддя Фінагеєва І.О./

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, пов`язаних з неналежним виконанням договору, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути з відповідача:

-три проценти річних за боргом, які обчислюються з дня його виникнення до дня прийняття рішення у справі 369/17432/21, які складають 88050,03 гривень;

- інфляційні витрати за боргом, які обчислюються з дня його виникнення до дня прийняття рішення у справі 369/17432/21, які складають 331967,37 гривень;

- моральну шкоду у розмірі 50000 гривень.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 лютого 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 три проценти річних за боргом у розмірі 84749 гривень 76 копійок, інфляційні втрати за боргом у розмірі 331967 гривень 37 копійок, судовий збір у розмірі 3360 гривень 14 копійок. В іншій частині позову відмовлено. /а.с. 51-57/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - Козир С.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, відмовивши у задоволенні позову.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування рішення, а саме, представник відповідача не мав об`єктивної можливості прийняти участь у судовому засіданні 13.02.2024 року у зв`язку з чим було подано клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтовувалось погіршенням стану здоров`я. Судом першої інстанції вказане клопотання проігнороване. Крім того, судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що зі змісту рішення по справі № 369/17432/21 вбачається, що залишкова оплата, яка була визначена попереднім договором купівлі - продажу покупцем з продавцем була сплачена позивачем після настання граничної дати їх сплати тобто після 30.12.2018 року. Судове рішення не містить обґрунтування чому суд дійшов висновку щодо строків (термінів) виникнення грошового зобов`язання та визначення моменту прострочення.

Суд, приймаючи рішення застосував ч. 2 ст. 625 ЦК України та стягнув з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційні втрати починаючи з 01 лютого 2019 року. При цьому судом не надана оцінка умов попереднього договору, який судом не досліджувався, щодо строку виконання цього грошового зобов`язання та відповідно визначення моменту прострочення виконання такого зобов`язання, бо саме наявність прострочення грошового зобов`язання є підставою для застосування особливої міри відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання передбаченої положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України. Судом не встановлено, що відповідач, протягом строку дії попереднього договору, відмовлявся чи ухилявся від укладання Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 55,4 кв.м. в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1002 гa, кадастровий номер якої :03:006:0020, що знаходиться в АДРЕСА_2 . Судом не в повній мірі досліджено та з`ясовано положення попереднього договору, який не визначає строк (термін) та порядок повернення грошових коштів як у випадках передбачених п. 5 так і по закінченню строку дії Попереднього договору у випадку не укладення Основного договору з інших підстав ніж ті які були визначені п. 5 Попереднього договору. Такі обставини дають підстави стверджувати що судом першої інстанції докази наявні в матеріалах справи досліджувались не всебічно, не повно, не об`єктивно, а відповідно суд першої інстанції формально підійшов до розгляду цієї справи і як наслідок ухвалив не обґрунтоване рішення.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість її доводів. Вказував, що обставини справи встановлені рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.11.2022 р. у справі 369/17432/21. Необґрунтованим також є посилання на те, що справу розглянуто за відсутності сторони відповідача, оскільки про дату та час судового засідання сторона відповідача повідомлялась належним чином, а клопотання про відкладення судового розгляду було направлено після призначеного часу засідання, що по суті не призвело до неправильного вирішення справи.

01.08.2024 р. представник ОСОБА_1 - Козир С.В. звернувся з заявою про скасування судового рішення та передачу матеріалів справи за підсудністю.

В обґрунтування заяви посилався на те, що після винесення оскаржуваного рішення, 14.02.2024 року ухвалою Господарського суду Київської області відкрито провадження у справі № 911/2308/23 про неплатоспроможність боржника - фізичної особи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника. Відповідну інформацію розміщено суддею Лопатіним А.В. в оголошенні про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність на офіційному сайті Судової влади (номер публікації: 72530 від 14.02.2024).

Вказував, що відповідно до частини першої, абзацу 1 частини другої статті 7 Кодексу України з питань банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Таким чином, зокрема, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, з дня введення в дію вказаного Кодексу має відбуватися господарським судом у межах справи про банкрутство, яку такий суд розгадає.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі та заяві доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню з направленням справи до господарського суду у зв`язку з відкриттям відносно відповідача процедури банкрутства, на підставі наступного.

Судом встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.11.2022 у справі 369/17432/21 у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 позов задоволено повністю. Розірвано попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири від 20 жовтня 2018 року, укладений між Позивачем та Відповідачем. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача сплачений аванс у розмірі 749362 гривень, а також судові витрати.

У липні 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути з відповідача:

-три проценти річних за боргом, які обчислюються з дня його виникнення до дня прийняття рішення у справі 369/17432/21, які складають 88050,03 гривень;

- інфляційні витрати за боргом, які обчислюються з дня його виникнення до дня прийняття рішення у справі 369/17432/21, які складають 331967,37 гривень;

- моральну шкоду у розмірі 50000 гривень.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 лютого 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 три проценти річних за боргом у розмірі 84749 гривень 76 копійок, інфляційні втрати за боргом у розмірі 331967 гривень 37 копійок, судовий збір у розмірі 3360 гривень 14 копійок. В іншій частині позову відмовлено. /а.с. 51-57/

Не погоджуючись з зазначеним рішенням представником відповідача адвокатом Козирем С.В. 14.03.2024 року подано апеляційну скаргу, в якій останній просив судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23.04.2024 року було відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.

Після винесення оскаржуваного рішення, 14.02.2024 року ухвалою Господарського суду Київської області відкрито провадження у справі № 911/2308/23 про неплатоспроможність боржника - фізичної особи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника. Відповідну інформацію розміщено суддею Лопатіним А.В. в оголошенні про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність на офіційному сайті Судової влади (номер публікації: 72530 від 14.02.2024).

У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

При вирішенні питання щодо можливості розгляду справи у порядку цивільного судочинства необхідно керуватися завданнями цивільного судочинства, які передбачено у статті 2 ЦПК України, і до яких віднесено справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При цьому суди повинні керуватися принципом правової визначеності і не допускати наявності провадження, а відтак і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами, з того самого предмета, але судами у різних юрисдикціях.

21 жовтня 2019 року введено в дію Кодекс України з питань банкрутства, пунктами 2, 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» якого визначено, що з дня введення його в дію Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» втрачає чинність і подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до частини першої, абзацу 1 частини другої статті 7 Кодексу України з питань банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Таким чином, зокрема, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, з дня введення в дію вказаного Кодексу має відбуватися господарським судом у межах справи про банкрутство, яку такий суд розгадає.

У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство,-крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи (частина третя вказаної статті).

Верховний Суд неодноразово зауважував, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника (висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 918/420/16, постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 22.09.2021 у справі № 911/2043/20, від 23.09.2021 у справі № 904/4455/19).

Здійснюючи системне тлумачення приписів статті 7 КУзПБ, підпункту 8 частини першої статті 20 ГПК України, слід виходити з того, що процедура банкрутства - це спеціальна правова процедура, норми КУзПБ є спеціальними і під час їх зіставлення з нормами загальними вони повинні мати процесуальний пріоритет.

Таким чином, з огляду на положення законодавства України законодавець вкотре підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц, провадження № 14-404цс19, постанови Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду: від 08 червня 2022 року у справі № 711/8269/17, провадження № 61- 18187св20, від 22 червня 2022 року у справі № 523/12426/16, провадження № 61- 10737св21, постанова від 07 вересня 2022 року у справі № 727/3568/20, провадження №61-5156св20, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду 26 квітня 2023 року у справі № 914/2441/15 (914/841/22).

Таке урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

Таким чином, цивільна справа №369/11432/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , щодо якої 14 лютого 2024 року відкрито провадження у справі про неплатоспроможність та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства та не підсудна Київському апеляційному суду, а позовні вимоги до відповідача - ОСОБА_1 мають розглядатися у порядку господарського судочинства.

Положеннями ст. 377 ЦПК України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. При цьому суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина перша статті 256 ЦПК України).

В постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року (справа№334/1939/16-ц) міститься правовий висновок, згідно з яким закриття провадження у справі за аналогічних обставин призведе до перешкоджання позивачу у доступі до правосуддя та унеможливить захист його прав у господарському процесі у повному обсязі з урахуванням строків звернення з вимогами до боржника, встановлених ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства.

З урахуванням зазначених вимог цивільного процесуального законодавства ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню.

Враховуючи вищенаведене та керуючись, ст.ст. 7, 120 КУзПБ, ст. 20 ГПК України, ст.ст. 367, 368, 374, 377 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Козира Сергія Володимировича на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 лютого 2024 року - задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 лютого 2024 року - скасувати.

Передати матеріали справи № 369/11432/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, пов`язаних з неналежним виконанням договору на розгляд Господарського суду Київської області, у провадженні якого перебуває справа №911/2308/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: