У х в а л а

13 вересня 2024 року

м. Київ

Справа № 757/16432/21-ц

Провадження № 61-6896ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - відповідач), інтереси якого представляє адвокат Дугінов Дмитро Андрійович (далі - адвокат),

на рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 (далі - позивачка) до відповідача за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» - про захист прав споживачів, розірвання депозитних договорів і стягнення коштів та

в с т а н о в и в :

1. У березні 2021 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила:

- розірвати депозитний договір № SAMDN1241 від 20 вересня 2007 року (далі - депозитний договір-1) і стягнути з відповідача 189 563,42 грн залишку коштів за цим договором;

- розірвати депозитний договір № SAMDN6222 від 20 грудня 2010 року (далі - депозитний договір-2) і стягнути з відповідача за цим договором: 2 000,00 доларів США вкладу; 1 483,42 доларів США ненарахованих відсотків за період з 21 лютого 2014 року до 30 листопада 2022 року; 100,60 доларів США як три відсотки річних за період з 29 березня 2021 року до 30 листопада 2022 року;

- розірвати депозитний договір № SAMDN7925 від 6 березня 2013 року (далі - депозитний договір-3) і стягнути з відповідача за цим договором: 15 388,07 доларів США вкладу; 11 363,35 доларів США ненарахованих відсотків за період з 7 березня 2014 року до 30 листопада 2022 року.

Позивачка мотивувала вимоги тим, що вона на виконання вказаних договорів внесла на депозитні рахунки у відповідача кошти; весною 2014 року через припинення функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим і м. Севастополя ці рахунки були безпідставно заблоковані, а нарахування відсотків - припинене; 24 березня 2021 року відповідач отримав заяву позивачки від 21 березня 2021 року про розірвання депозитних договорів, видачу вкладів і відсотків, однак вимоги не виконав.

2. 23 березня 2023 року Печерський районний суд міста Києва ухвалив рішення, згідно з яким позов задовольнив:

- стягнув із відповідача 189 563,42 грн залишку коштів за депозитним договором-1 і розірвав цей договір з 23 березня 2023 року;

- стягнув із відповідача за депозитним договором-2 2 000,00 доларів США вкладу, 1 483,42 доларів США ненарахованих відсотків за період з 21 лютого 2014 року до 30 листопада 2022 року, 100,60 доларів США як три проценти річних за період з 29 березня 2021 року до 30 листопада 2022 року та розірвав цей договір із 23 березня 2023 року;

- стягнув із відповідача за депозитним договором-3 15 388,07 доларів США вкладу, 11 363,35 доларів США ненарахованих відсотків за період з 7 березня 2014 року до 30 листопада 2022 року та розірвав цей договір із 23 березня 2023 року.

3. 8 листопада 2023 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою скасував рішення суду першої інстанції й ухвалив нове - про часткове задоволення позову:

- стягнув із відповідача за депозитним договором-1 8 000,00 грн вкладу та 8 095,56 грн ненарахованих відсотків за період з 21 лютого 2014 року до 27 березня 2021 року;

- стягнув із відповідача за депозитним договором-2 2 000,00 доларів США вкладу, 1 207,23 доларів США ненарахованих відсотків за період з 21 лютого 2014 року до 27 березня 2021 року та 100,60 доларів США як три відсотки річних за період з 29 березня 2021 року до 30 листопада 2022 року;

- у задоволенні інших вимог відмовив.

4. 21 лютого 2024 року Верховний Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду прийняв постанову, згідно з якою постанову апеляційного суду:

- змінив у частині вказівки про нікчемність договору про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови;

- залишив без змін у частині відмови в задоволенні вимог про розірвання депозитних договорів-1 і 2 та вирішення вимог про стягнення коштів за депозитним договором-2;

- скасував і передав справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції у частині вирішення вимог про стягнення коштів за депозитним договором-1, розірвання депозитного договору-3, стягнення коштів за ним і судових витрат.

5. 17 квітня 2024 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення коштів за депозитним договором-1, розірвання депозитного договору-3 і стягнення коштів за ним і судових витрат.

6. 9 травня 2024 року адвокат в інтересах відповідача подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить: (1) скасувати зазначені судові рішення у частині вирішення вимог про стягнення з відповідача коштів за депозитним договором-1, розірвання депозитного договору-3, стягнення коштів за ним і судових витрат й ухвалити у цій частині нове - про відмову в задоволенні позову; (2) зупинити виконання оскаржених судових рішень.

7. 3 червня 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення цієї ухвали. Відповідач мав вказати дату отримання ним і адвокатом копії постанови суду апеляційної інстанції та надати докази, що підтверджують відповідну дату (за наявності); додати копію платіжної інструкції про сплату судового збору та копію довіреності від 4 січня 2024 року № 1317-К-Н-О для інших учасників справи.

8. 20 червня 2024 року відповідач подав клопотання про усунення недоліків касаційної скарги, в якому вказав про отримання 26 квітня 2024 року його представником копії постанови суду апеляційної інстанції; надав копію платіжної інструкції про сплату судового збору та копію довіреності від 4 січня 2024 року № 1317-К-Н-О для інших учасників справи. Обґрунтував касаційну скаргу так:

- суди попередніх інстанцій в оскаржених судових рішеннях застосували статтю 1059 ЦК України про підтвердження факту укладення договору банківського вкладу без урахування висновку щодо застосування цих норм, викладеного у постановах:

Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року у справі № 757/1536/15-ц, 18 травня 2018 року у справі № 761/18883/15-ц, від 31 липня 2019 року у справі № 201/13687/16-ц, від 19 лютого 2020 року у справі № 201/15704/15, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2020 року у справі № 761/30025/16;

Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2019 року у справі № 591/678/16, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2019 року у справі № 234/3636/16-ц;

- суди попередніх інстанцій в оскаржених судових рішеннях застосували норми права без урахування висновку щодо застосування цих норм, викладеного у постанові

Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 8 квітня 2022 року у справі № 761/310/17, згідно з яким у ситуації, коли позивач не довів права на позов у матеріально-правовому сенсі, суд не вправі робити висновок щодо суті позовних вимог про правомірність або неправомірність дій відповідача, чинність або дійсність правочину;

- суди попередніх інстанцій в оскаржених судових рішеннях застосували норми права про розірвання договору та нарахування процентів після припинення договору без урахування висновку щодо застосування цих норм, викладеного у постановах:

Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2022 року у справі № 529/201/20, згідно з яким за змістом статті 651 ЦК України договір може бути розірваний на підставі рішення суду тоді, коли він не розірваний за згодою (домовленістю) сторін або внаслідок односторонньої відмови від договору;

Великої Палати Верховного Суду від 9 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17, згідно з яким під час вирішення спору суди не врахували, що обов`язок виплати передбачених у договорах і встановлених статтями 1061, 1070 ЦК України процентів поширюється лише на період дії договорів вкладу, а після їхнього припинення ці проценти не нараховуються;

Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 8 вересня 2021 року у справі № 727/898/19, згідно з яким конструкція «розірвання договору» (статті 651 - 654 ЦК України) охоплює таке розірвання за згодою (домовленістю) сторін, за рішенням суду та внаслідок односторонньої відмови від договору; також у ЦК України є конструкція «відмова від договору» (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782); односторонню відмову від договору в тих випадках, коли її допускає закон або договір, слід кваліфікувати як односторонній правочин, бо вона є волевиявленням, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків;

Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2021 року у справі № 757/51306/17, згідно з яким з моменту розірвання договору про депозит припиняється нарахування передбачених договорами процентів, які підлягають стягненню за період з 1 березня 2014 року до 11 грудня 2014 року; починаючи з 12 грудня 2014 року, права й інтереси позивача забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання;

- суди попередніх інстанцій в оскаржених судових рішеннях застосували норми права про наслідки подання позову до неналежного відповідача без урахування висновку щодо застосування цих норм, викладеного у постановах

Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16 і від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18;

- правильним є розрахунок розміру відсотків у сумі 8 000,00 грн за депозитним договором-1. Незрозуміло, як позивачка розрахувала відсотки у розмірі 8,5% річних на підставі депозитного договору-3 за відсутності його тексту;

- закон не визначає форму, у якій кредитору слід надавати згоду на переведення боргу; договір про переведення боргу не є договором про внесення змін до депозитного договору.

9. Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 ЦПК України).

10. Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження. Касаційна скарга подана у передбачений законом строк і з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У касаційній скарзі є доводи, які потребують перевірки, щодо передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підстави для касаційного оскарження.

11. У касаційній скарзі відповідач просив зупинити виконання рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції до закінчення перегляду справи у касаційному порядку. Обґрунтував так: виконання судового рішення спричинить прямі та необґрунтовані збитки банку, власником якого є держава; оскільки постанова апеляційного суду набрала законної сили, позивачка може стягнути кошти з банку.

11.1. За наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії (абзац другий частини восьмої статті 394 ЦПК України).

11.2. Суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку. Про зупинення виконання або зупинення дії судового рішення постановляється ухвала (частини перша та друга статті 436 ЦПК України).

11.3. За змістом наведених приписів у заяві про зупинення виконання чи дії оскаржених судових рішень має бути обґрунтування необхідності такого зупинення. Відповідач належне обґрунтування не навів, доказів на підтвердження своїх доводів не надав. Тому у задоволенні заяви слід відмовити. Ця відмова не позбавляє можливості ще раз звернутися до суду з аналогічним клопотанням за наявності належного обґрунтування (виданим виконавчим листом, відкритим виконавчим провадженням, неплатоспроможністю стягувача, внаслідок якої буде ускладненим поворот виконання, тощо).

Керуючись статтями 260, 261, 389, 394, 395, 436 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» - про захист прав споживачів, розірвання депозитних договорів і стягнення коштів.

2. Відмовити у задоволенні клопотання Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про зупинення виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 березня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року.

3. Витребувати з Печерського районного суду міста Києва цивільну справу № 757/16432/21-ц.

4. Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів; роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко