Справа № 643/3398/24
Провадження № 2/643/2275/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Паньшиної О.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр»

до ОСОБА_2

про стягнення 44 247, 00 грн.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі позивач) звернулося до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) про стягнення 44 247, 00 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту 4 900, 00 грн., заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги 39 347, 00 грн.

Крім того, позивач просив суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028, 00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000, 00 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що 15.02.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем було укладено Договір про надання фінансових послуг № 524 «Стандартний», на підставі якого відповідачу були видані кредитні кошти. Відповідно до умов означеного договору ОСОБА_2 отримав грошові кошти у розмірі 4 900, 00 грн.01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 1-12, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про надання фінансових послуг № 524 від 15.02.2021, укладеним між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та боржником, яким є ОСОБА_2 . У подальшому, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за Кредитним договором, що укладений між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем. Оскільки відповідач взяті на себе за кредитним договором зобов`язання належним чином не виконав, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою від 09.04.2024 року Московський районний суд м. Харкова відкрив провадження у справі № 643/3398/24, вирішив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначив на 23.05.2024 року.

22.05.2024 року представником відповідача адвокатом Колісниченком А.С. подано заяву про надання дозволу на ознайомлення з матеріалами справи та відкладення розгляду справи.

У зв`язку з цим 23.05.2024 року розгляд справи відкладено на 15.07.2024 року.

15.07.2024 року представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи а також відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач проти задоволення позову заперечує з тих підстав, що проценти за кредитом нараховані позивачем після закінчення строку кредитування. Так, як вбачається з матеріалів справи та змісту позовних вимог, строк кредитування встановлювався в 16 днів. Інших відомостей який є строк кредитування кредитний договір не містить, а тому, в тому числі враховуючи принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав) саме в межах цього строку було встановлено строк кредитування та можливість кредитора нараховувати передбачені договором відсотки, бо очевидно що строк кредитування не може бути безмежним, а тому через 16 днів такий припинився і позикові відносини перетворилися у відносини з прострочення грошового зобов`язання. Разом з тим, Кредитор розрахував проценти після закінчення строку кредитування згідно з наданих ним розрахунків, а тому вимоги у цій частині є безпідставними і у їх задоволенні слід відмовити. Також представник відповідача зазначає, що вимоги позивача по справі заявлені з пропуском строків позовної давності, а тому у їх задоволені в тій частині, яка заявлена з пропуском позовної давності, слід відмовити. Крім того, представник відповідача вказує, що ціна позову складає 44 247, 00 грн., тоді як заявлена позивачем до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000, 00 грн. є очевидно та нераціонально завищеною та складає фактично третину ціни позову. При цьому просить суд враховувати скрутний майновий стан відповідача, який вимушений звертатися до мікрозаймів заради виживання, особливо в умовах воєнного стану. Таким чином, заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу критеріям для їх стягнення не відповідає, а тому має бути пропорційно зменшений. Разом з цим, розмір заявлених до відшкодування судових витрат очевидно не є співмірним, розумним, реальним та необхідним, а тому у разі задоволення позову суд має зменшити заявлені до відшкодування судові витрати.

15.07.2024 року розгляд справи відкладено на 11.09.2024 року у зв`язку з аварійним відключенням світла.

30.07.2024 року представником позивача подано клопотання про поновлення строку на подачу доказів та долучення до матеріалів справи доказів.

30.07.2024 року представником позивача подано письмові пояснення, відповідно до змісту яких зазначає, що відповідач не погоджується лише з розміром нарахованих відсотків та витрат на правничу допомогу, в той час як просить суд відмовити в позові в повному обсязі. Проте, підстав для відмови у задоволенні позову в частині стягнення тіла кредиту та частини відсотків ним не наведено. Крім того, відповідач не погоджується з витратами на правничу допомогу, заявленими позивачем у розмірі 13 000, 00 грн., і в той же час заявляє, що ним понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000, 00 грн. Щодо нарахування відсотків представник позивача зазначає, що у розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Сторонами при укладенні договору було досягнуто згоди щодо фіксованого розміру процентної ставки для певного періоду користування кредитними коштами, в залежності від виконання позичальником умов договору. Відповідно до наданих розрахунків заборгованості нарахування відсотків здійснювалось за період з 15.02.2021 по 14.02.2022 року, тобто в межах строку кредитування, зазначеного у Кредитному договорі та в Заяві-анкеті на отримання кредиту. При цьому, відповідно до умов Кредитного договору, відсоткова ставка за перші 16 днів становить 2% на день, з 17 по 30 день -3,64% на день, з 31 по 46 5,02% на день, в подальшому 7,67% на день. Водночас, перевірити правильність розрахунків можливо за допомогою елементарних математичних операцій множення, ділення та додавання. Отже, нарахування відсотків здійснювалось в межах строку кредитування, визначеного та погодженого сторонами Договору. Також представник позивача зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження належного виконання відповідачем умов договору та контррозрахунок заборгованості, здійснений відповідачем. Таким чином, відсутні підстави для сумніву у правильності здійснених Кредитором розрахунків. Відповідачем було укладено Кредитний договір за власним бажанням, добровільно, без будь-якого примусу з боку третіх осіб. Перед укладенням кредитного договору Позичальник отримав від Кредитодавця всю інформацію стосовно кредиту, ознайомився з усіма умовами Договору та правильно зрозумів суть фінансової послуги. Під час укладання Договору відповідач усвідомлював всі ризики, пов`язані з укладенням даного договору, а також наслідки і відповідальність у разі неналежного виконання умов договору. Зокрема, відповідачу було відомо про реальну процентну ставку за користування кредитними коштами, порядок її зміни та порядок нарахування відсотків. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення вказаного договору, шляхом заповнення заяви-анкети на отримання кредиту, у якій відповідач підтвердив, що він ознайомлений з умовами та правилами надання коштів у позику. При цьому договір та його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про сплату ним заборгованості у повному розмірі чи про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Отже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами Кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а їх розмір розумним та справедливим.

Щодо строку позовної давності представник позивача зазначає, що строк позовної давності ним не пропущений і відповідно до п. 12 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Крім того, відповідно до п. 19 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Отже, строки позовної давності не були пропущені позивачем, а підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності у суду відсутні.

Щодо витрат на правову допомогу представник позивача зазначає, що відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Твердження відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Отже, такі твердження є припущеннями. Крім того, відповідач вказує на своє скрутне матеріальне становище як на підставу для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу. В той же час відповідач зазначає, що ним понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000, 00 грн. Отже, відповідач стверджує, що не має можливості виконати взяті на себе зобов`язання, проте має можливість на залучення в процес адвоката, вартість послуг якого значно перевищує ринковий розмір таких послуг. Позовна заява, на виконання вимог цивільного процесуального законодавства, містить попередню суму судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з пред`явленням даного позову та розглядом справи у суді, в тому числі і 13 000, 00 грн. витрат на правничу допомогу. Між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» 02.01.2023 року був укладений Договір № 02/01/2023 про надання правової допомоги. Копія договору та Прайс-лист АО «Лігал Ассістанс» надавалися з позовною заявою. Відповідно до укладеного Договору АО «Лігал Ассістанс» прийняло на себе зобов`язання щодо надання юридичної допомоги ТОВ «Лігал Ассістанс» на підставі окремих звернень, оформлених у формі заявок на надання юридичної допомоги, а позивач - оплачувати надані правові послуги, вартість яких узгоджується у окремих заявках на надання юридичної допомоги. Відповідно до Заявки на надання юридичної допомоги № 633 від 02.01.2024 року, були узгоджені перелік та вартість послуг щодо надання юридичної (правової) допомоги по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_2 . Відповідно до зазначеної Заявки вартість послуг була погоджена в розмірі 13 000, 00 грн. У зазначений період крім надання юридичної (правової) допомоги по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_2 АО «Лігал Ассістанс» надало також юридичну (правову) допомогу по іншим клієнтам, про що 08.01.2024 року було складено Акт № 2. Відповідно до умов Договору, оплата за Договором здійснюється на підставі Акту, підписаного сторонами, та рахунку наданого АО «Лігал Ассістанс». У зв`язку з цим, платіжною інструкцією № від 09.02.2024 на суму 51 000, 00 грн., яка була надана на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, було оформлено та сплачено загальну вартість послуг з урахуванням витрат на правову допомогу по іншим клієнтам, а відповідно вона могла надаватися позивачем в якості підтвердження витрат на правову допомогу по іншим справам. Виходячи з цього та з урахуванням норм чинного законодавства України позивач вважає, що відсутні будь-які підстави щодо відмови у стягненні витрат на правничу допомогу на користь позивача.

05.09.2024 року представником позивача подано клопотання про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 09.09.2024 року Московський районний суд м. Харкова клопотання представника позивача Муравської О.М. про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції задовольнив.

У судовому засіданні 11.09.2024 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх.

У судове засідання 11.09.2024 року відповідач та представник відповідача не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Статтею 223 ЦПК визначені наслідки неявки учасників справи у судове засідання.

Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч. 4 ст. 223 ЦПК).

Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, суд розглядає справу за відсутності відповідача та представника відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

15.02.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» (далі - Товариство) та відповідачем (далі - Позичальник) було укладено Договір про надання фінансових послуг № 524 (далі Кредитний договір), відповідно до п. 1.1. якого Товариство надає Позичальнику кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами у заяві-анкеті, та складає 4 900, 00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього Договору, його додатків та правил.

За умовами п. п. 1.2., 1.3. Кредитного договору кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною. Орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів.

Згідно з п. 1.4. Договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі - «процентна ставка»), протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі:

а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту;

б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а);

в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.б);

г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в);

д) тип процентної ставки - фіксована.

Відповідно до п. п. 1.4.1., 1.4.2. Кредитного договору нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту, в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом.

Згідно п. 1.9. Договору граничний строк кредитування (строк дії договору): 1 рік.

Пунктом 2.2.2.1. Кредитного договору на Позичальника покладено обов`язок вчасно повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку, визначеному цим Договором.

Також сторони підписали Заяву-Анкету з аналогічними умовами кредитування, яка є Додатком № 1 до Кредитного договору

На виконання умов Кредитного договору 15.02.2021 року Товариство надало відповідачу кредит у розмірі 4 900, 00 грн., що підтверджується листом ТОВ ФК «Вей Фор Пей» 11.09.2023.

01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» (Клієнт) та ТОВ «Вердикт Капітал» (Фактор) було укладено Договір факторингу № 1-12 (далі - Договір), за умовами якого Клієнт зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 60 168 947, 00, а Фактор зобов`язується здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим Договором, прийняти право грошової вимоги до Боржників, що належить Клієнту, і стає Новим Кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між Клієнтом і Боржниками.

Відповідно до п. 7.1. Договору сторони домовились, що розмір фінансування за реєстром боржників складає 5 535 543, 12 грн.

Згідно з п.п 6.1.3, 6.1.4 Договору реєстр боржників передається Фактору за Актом приймання-передавання Реєстру боржників не пізніше наступного робочого дня після здійснення повного фінансування на користь Клієнта відповідно до розділу 7. Право вимоги переходить до Фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами Акту приймання-передавання Реєстру боржників, який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого Фактор стає новим кредитором по відношенню до Боржників стосовно переданого права вимоги.

На підставі платіжного доручення № 307600018 від 03.12.2021 Первісний кредитор кредитор перерахував Новому кредитору суму фінансування у розмірі 5 535 543, 12 грн.

03.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було підписано Акт приймання-передавання реєстру боржників.

Відповідно до реєстру боржників Первісний кредитор передав Новому кредитору право вимоги до відповідача за Кредитним договором № 524 від 15.02.2021 у загальному розмірі 44 247, 00 грн., з яких 4 900, 00 грн. - основного боргу, 39 347, 00 грн. - заборгованість за процентами.

10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» (Первісний кредитор) та позивачем (Новий кредитор) було укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до п. 2.1. якого за цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Первісний кредитор відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатках № 1 та № 3 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за Договорами позики (Кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них.

Згідно з п. 5.2. Договору права вимоги вважаються відступленими (переданими) Первісним кредитором та набутими (прийнятими) Новим кредитором в день належного підписання сторонами Акту приймання-передачі реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді.

10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та позивачем було підписано Акт приймання-передавання реєстру боржників.

Відповідно до реєстру боржників ТОВ «Вердикт Капітал» передало, а позивач прийняв право вимоги до відповідача за Кредитним договором № 524 у загальному розмірі 72 810, 08 грн., з яких 4 900, 00 грн. - основного боргу, 67 910, 08 грн. - заборгованість за процентами.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, за відповідачем значиться заборгованість у розмірі 44 247, 00 грн., з яких 4 900, 00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 39 347, 00 грн. заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги, згідно Кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача.

Після підписання Кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у Позичальника виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання повернути суму отриманого кредиту та сплатити проценти.

Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Доказів погашення заборгованості за Кредитним договором відповідач суду не надав.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач має заборгованість за кредитним договором у розмірі 44 247, 00 грн., з яких 4 900, 00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 39 347, 00 грн. заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги.

Відповідач під час розгляду справи наданий позивачем розрахунок заборгованості не спростував, контррозрахунку не подав.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе обов`язки за Кредитним договором, позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням наведеного.

Що стосується доводів відповідача про безпідставність нарахування позивачем процентів поза межами строку кредитування, суд зазначає наступне.

Пунктом 1.3. Кредитного договору визначено орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту.

В орієнтовний строк повернення кредиту (16 днів) відповідач зобов`язання за вказаним Кредитним договором не виконав, жодних платежів не здійснив.

Тому, проценти за користування кредитними коштами, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту, як це передбачено п. 1.4. Кредитного договору, мали визначатися на підставі пп. «а» п.1.4 Кредитного договору.

У подальшому, після закінчення орієнтовного строку повернення кредиту і протягом всього часу фактичного користування кредитними коштами, але не більше граничного строку кредитування, який визначено сторонами в 1 рік, проценти повинні розраховуватися відповідно до пп. «б», «в», «г» п. 1.4. Кредитного договору.

Таким чином, загальний розмір процентів за несвоєчасне повернення кредитних коштів за весь час граничного строку фактичного користування кредитом, підлягає стягненню з відповідача у розмірі 39 347, 00 грн, що відповідає умовам п. п. 1.4., 1.4.1., 1.4.2. Кредитного договору, які були погоджені сторонами та не суперечить Заяві-Анкеті на отримання кредиту.

Виходячи з вищевикладеного суд дійшов висновку, що проценти були нараховані відповідачу у відповідності до умов Кредитного договору в межах обумовленого сторонами строку кредитування (1 рік), а відтак доводи відповідача про нарахування процентів поза межами строку кредитування суд вважає безпідставними та до уваги не приймає.

Що стосується заяви відповідача про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

В силу приписів ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як зазначалось судом вище, гранічний строк кредитування (строк дії кредитного договору) складає 1 рік (п. 1.9. Кредитного договору), а відтак повинен був виконати взяті на себе зобов`язання у строк до 15.02.2022 року, і з 16.02.2022 року розпочався встановлений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності, який спливає 16.02.2025 року.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 01.04.2024 року, тобто в межах строку позовної давності.

За таких обставин, доводи відповідача про пропуск позивачем строків позовної давності суд вважає безпідставними та до уваги не приймає.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору та витрати відповідача на професійну правничу допомогу покладаються на відповідача.

Що стосується вимог про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000, 00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст. 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (ст. 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (ст. 141 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 13 000, 00 грн. позивачем надано:

- договір № 02-01/2023 про надання правової допомоги від 02.01.2023, укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс»;

- заявку на надання юридичної допомоги № 633 від 02.01.2024;

- витяг з акту № 2 про надання юридичної допомоги від 08.01.2024;

- прайс-лист АО ««Лігал Ассістанс»;

- платіжне доручення № від 10.01.2024.

Аналіз змісту наданих стороною позивача доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з оплати послуг адвоката за вчинення наступних дій:

-надання усної консультації з вивчення документів 3 000, 00 грн.;

-складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 10 000, 00 грн.

Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

У розумінні положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 141 ЦПК України.

Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, при визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

З огляду на вищевикладене, враховуючи ціну позову, складність даної справи, яка є типовою та нескладною, обсяг фактично виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, критерії розумності їхнього розміру, клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, суд дійшов висновку про те, що справедливим та співрозмірним є стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4 000, 00 грн.

Керуючись статтями 76, 81, 141, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4 900 (чотири тисячі дев`ятсот) грн. 00 коп., заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги у розмірі 39 347 (тридцять дев`ять тисяч триста сорок сім) грн. 00 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.

3. Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306; ).

5. Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ).

Повне рішення складено 16.09.2024 року.

Суддя Н.В. Новіченко