Справа № 669/650/24
Провадження № 4-с/669/3/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2024 року смт.Білогір`я

Білогірський районний суд Хмельницької області

в складі:

головуючої - судді Бараболі Н.С.,

з участю секретаря Бабоян А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Білогір`я, Шепетівського району Хмельницької області, справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Ізяславського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо зняття (припинення арештів) з майна боржника, -

В С Т А Н О В И В:

16 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою про визнання незаконною бездіяльність Ізяславського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), зобов`язання вчинення певних дій. Просив визнати незаконною бездіяльність щодо не зняття (припинення) арешту з майна боржника. Зобов`язати Ізяславський відділ державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешти накладені в межах виконавчого провадження №29917411, боржником за яким визначено ОСОБА_1 .

На обґрунтування своєї скарги вказав, що рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області по справі 1-47/2008р від 23 липня 2008 року стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 18428,00 грн. матеріальної шкоди, 12000,00 грн. моральної шкоди та 102,00 грн. витрат понесених на оплату вартості проведеної експертизи. Разом стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 30530,00 грн. На підставі рішення Білогірського районного суду 12 серпня 2008 року видано виконавчий лист, який було пред`явлено до примусового виконання до відділу ДВС Білогірського районного управління юстиції Хмельницької області, де відповідно було відкрито виконавче провадження №29917411 від 22.11.2011 року. В порядку примусового виконання на підставі постанови від 16.10.2012 року старшим державний виконавцем ОСОБА_3 було накладено арешт на все нерухоме майно скаржника.

В 2014 році стягувач ОСОБА_2 звернулася до відділу ДВС із заявою про повернення виконавчого листа без виконання, оскільки було досягнуто домовленості про добровільне погашення заборгованості.

27.06.2014 року виконавче провадження №29917411 завершено та виконавчий документ було повернуто стягувачеві.

Повторно виконавчий лист ОСОБА_2 до примусового виконання не пред`являвся. Крім того, вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. На дату її смерті борг було сплачено повністю.

Матеріали виконавчого провадження №29917411 знищені з зв`язку з закінченням строку зберігання. При цьому, арешт накладений на підставі Виконавчого листа №1-47/2008, виданого Білогірським районним судом 12.08.2011 на все майно ОСОБА_1 - не знятий і залишається активним по сьогоднішній день.

Крім того, Ізяславський відділ ДВС у Шепетівському районі Хмельницької області листом-відповіддю від 21.06.2024 №25.16-26/37634 повідомив, що зняття арешту з майна (коштів) боржника, накладеного в процесі виконання виконавчого провадження N29917411 можливе за рішенням суду.

Він вважає, що накладений арешт на належне йому майно за відсутності виконавчого провадження, в межах якого він накладався, є порушенням його прав, як власника майна, вільно розпоряджатися належним йому майном.

Скаржник ОСОБА_1 та його представник адвокат Орендарчук В.О. в судове засідання не з`явилися, адвокат Орендарчук В.О. направила до суду заяву про слухання справи за її відсутності та відсутності скаржника, скаргу підтримує.

Представник Ізяславського відділу Державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області в судове засідання не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. При вирішенні даної справи покладається на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом об`єктивно встановлено, що вироком Білогірського районного суду Хмельницької області у справі №1-47/2008р про обвинувачення ОСОБА_1 за ч.2 ст. 194 КК України стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 18428 грн. заподіяної злочином матеріальної, 12000 грн. моральної шкоди та 102 грн. витрат понесених на оплату вартості проведеної експертизи. Разом стягнуто 30530 грн. На підставі вказаного вироку суду 12.08.2008 року було видано виконавчий лист.

Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Білогірського районного управління юстиції Дмітрієва П.О. від 16.10.2012 року при примусовому виконанні виконавчого листа №1-47/2008 виданого 12.08.2011 року про стягнення матеріальної та моральної шкодив сумі 30530 грн. накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке йому належить.

Згідно листа Ізяславського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) №25.16-26/37634 від 21.06.2024 року вбачається, що згідно наявних відомостей в спец розділі автоматизованої системи виконавчих проваджень, 27.06.2014 року виконавче провадження №29917411 завершено на підставі п.1ч.1ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону що діяв на час вчинення виконавчої дії), при цьому в описовій частині постанови відсутні відомості щодо підстав завершення даного виконавчого провадження як і відсутня сама постанова про повернення виконавчого документа стягувану, в якій би містилися відомості щодо необхідності припинення чи залишення в силі арешту нерухомого майна. Матеріали виконавчого провадження знищено за закінченням трирічного терміну їх архівного зберігання.

Стаття 447 ЦПК України передбачає, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У пункті 9 частини першої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Обов`язки і права виконавців визначені у статті 18 Закону України «Про виконавче провадження». За змістом цієї норми державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, вправі накладати арешт на майно боржника, передавати його на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку.

Відповідно до статті 48, 56 Закону «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно з частиною п`ятою статті 13 Закону 56 Закону «Про виконавче провадження» постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), яком була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Частинами четвертою, п`ятою статті 59 Закону 56 Закону «Про виконавче провадження» передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості Із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до зазначеної норми підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Відповідно до п. 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 ( в редакції чинній станом на час завершення виконавчого провадження), у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

У постанові Верховного Суду від 27.03.2020 у справі № 817/928/17 зазначено, що не зняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачу є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача. Суд бере до уваги, що особа є стороною виконавчого провадження, а тому має право звернутись із скаргою на дії, бездіяльність або рішення виконавця в рамках даного виконавчого провадження. Під час здійснення даного виконавчого провадження на майно особи як боржника було накладено арешт, який не був скасований після завершення виконавчого провадження та повернення виконавчих документів стягувачу без виконання. Факт обтяження власності особи є втручанням у вільне володіння майном, яке захищено Конституцією України та Протоколом №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, і може бути здійснено лише на підставі Закону.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що слід визнати незаконною бездіяльність Ізяславського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту з майна боржника та зобов`язати Ізяславський відділ державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт накладений в межах виконавчого провадження №29917411, боржником за яким визначено: ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 447 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати незаконною бездіяльність Ізяславського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту з майна боржника.

Зобов`язати Ізяславський відділ державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт накладений в межах виконавчого провадження №29917411, боржником за яким визначено: ОСОБА_1 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Наталія БАРАБОЛЯ