РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 р. м. Запоріжжя, Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючої судді Калугіної Г.Б.,

при секретарі Волошині Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , заінтересована особа: Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), адреса: м. Запоріжжя, вул. Петра Ребра, буд. 9А, про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України в порядку ст. 317 ЦПК України,

ВСТАНОВИВ:

17 вересня 2024 року ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Михайлова Д.О. звернулася до Хортицького районного суду м. Запоріжжя із вказаною заявою окремого провадження. 18.09.2024 року від представника заявника надійшла уточнена позовна заява, відповідно до якої просить суд встановити факт народження дитини жіночої статі ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Феодосія, Автономна Республіка Крим, що знаходиться на тимчасово окупованій території України, вказавши матір`ю дитини громадянку України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком - громадянина України ОСОБА_3 , згідно ст.135 СК України. Встановлення факту народження дитини здійснюється в судовому порядку, оскільки відділ державної реєстрації актів цивільного стану не може здійснити належне юридичне оформлення реєстрації народження дитини за законами України з огляду на подання заявницею документів, що мають підтверджувати факт народження, виданих на тимчасово окупованій території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Встановлення цього факту необхідно заявниці для державної реєстрації народження дитини та отримання свідоцтва про народження.

Ухвалою судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2024 року справу окремого провадження було призначено до розгляду в судовому засіданні.

В судове засідання заявниця та її представник не з`явилась, в уточненій позовній заяві просили проводити розгляд справи у їх відсутність.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України (паспорт громадянина України серія НОМЕР_2 , виданий Подільським РС у м. Полтаві УДМС України в Полтавській області 29.07.2016).

Як вбачається з виписного епікризу, виданого 28.02.2021 року медичною установою, яка підконтрольна окупаційній владі (ГБУЗ «Феодосийский медицинский центр»), відповідно до якого ОСОБА_1 в м. Феодосія 28 лютого 2021 року о 01:30 годині народила дівчинку, вагою 3100 грамів.

Окупаційною владою було зареєстровано народження дитини заявниці, про що було складено відповідне свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 , видане 03.04.2021 року Феодосійським міським відділом запису актів громадянського стану Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим, актовий запис № 0.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 та п. 7 ст. 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення; суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Згідно ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15 квітня 2014 року Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року.

Таким чином, м. Феодосія розташоване на тимчасово окупованій території України, що є загальновідомою обставиною.

Відповідно до пп.«а» п.п. 2, 3, 22, 23 гл.1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/2 від 18.10.2000, підставами для проведення державної реєстрації для народження дитини є медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), що видається закладом охорони здоров`я, незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. Державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем народження дитини або за місцем проживання її батьків чи одного з них. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою.

Згідно ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до наведеного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території є обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини.

Неможливість отримати необхідні документи для реєстрації факту народження дитини виникла у зв`язку із розташуванням міста народження на тимчасово окупованій території України.

Факт, який просить встановити заявниця, має для неї юридичне значення, оскільки необхідний для державної реєстрації народження дитини та отримання свідоцтва про народження.

Згідно ч. 3 ст. 317 ЦПК у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Відповідно до ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини, а походження дитини від батька - за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.

Згідно ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли не має спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Оскільки заявниця не перебуває в шлюбі, зареєстрованому згідно чинного законодавства, то батьківство дитини слід записати на підставі ст. 135 СК України.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність встановлення факту народження ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Феодосія, Автономна Республіка Крим, Україна дитини жіночої статі ОСОБА_2 , вагою 3100 грамів, матір`ю якої є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянкою України, батько дитини ОСОБА_3 , громадянин України, згідно ст.135 СК України.

Також на підставі п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання цього рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 10, 11, 13, 76-82, 89, 258, 259, 263-265, 293, 294, 315, 317, 319, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України задовольнити.

Встановити факт народження ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Феодосія, Автономна Республіка Крим, Україна, дитини жіночої статі ОСОБА_2 , вагою 3 1000 грамів, матір`ю якої є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянка України, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_2 , виданий 29.07.2016 року, Подільським РС у м. Полтаві УДМС України в Полтавській області.

Реєстрацію народження дитини і визначення її походження провести у відповідності до ч. 1 ст. 135 СК України та з врахуванням п. 1 глави 1 розділу III Правил державної реєстрації актів громадського стану в Україні, зазначивши в графі «відомості про батька» - ОСОБА_3 , громадянин України.

Рішення підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Г.Б. Калугіна