Справа № 951/604/24
Провадження №2-о/951/60/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року селище Козова

Козівський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Лавренюк О.М.,

за участю секретаря судового засідання Горохівської Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду смт. Козова в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області про встановлення факту належності правовстановлюючих документів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі заявник) через представника адвоката Крамара В.П. звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, у якій просила встановити факт належності їй правовстановлюючих документів, а саме трудової книжки серії НОМЕР_1 та диплому серії НОМЕР_2 з відзнакою від 29.07.1983.

В обґрунтування вимог заяви зазначено, що у зв`язку з досягненням пенсійного віку заявник звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії. Однак у задоволенні її заяви про призначення пенсії відмовлено, у зв`язку із тим, що диплом серії НОМЕР_2 від 29.07.1983 та трудову книжку серії НОМЕР_1 видано на ім`я ОСОБА_2 , на підтвердження зміни прізвища з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 » долучено свідоцтво про укладення шлюбу, у якому дату народження заявника помилково зазначено « ІНФОРМАЦІЯ_1 » замість вірного « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Відтак, у зв`язку з наявністю вказаних розбіжностей в свідоцтві про укладення шлюбу в зазначенні дати народження заявника, у разі пред`явлення її трудової книжки та диплома про освіту до відповідних органів, підприємств чи установ виникають перешкоди у визнанні факту належності заявнику вказаних правовстановлюючих документів. Посилаючись на наведене, просила заяву задовольнити.

Ухвалою судді від 28.08.2024 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами окремого провадження з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Судове засідання призначено на 17.09.2024.

30.08.2024 представник Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подав відзив на заяву. Вказав, що оскільки між Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області та ОСОБА_1 існує спір про право, а саме, право на пенсію, дана заява про встановлення фактів повинна бути залишена без розгляду.

У судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явилася, представник заявника адвокат Крамар В.П. подав клопотання від 17.09.2024, у якому вимоги заяви підтримав у повному обсязі, справу просив розглянути без його участі та участі заявника.

Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у судове засідання не з`явився, згідно поданого 30.08.2024 відзиву на заяву справу просив розглянути без участі представника заінтересованої особи.

У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 02.07.1964 ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 .

09.09.1984 ОСОБА_2 зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 , після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_4 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 09.09.1984. Згідно вказаного свідоцтва про укладення шлюбу дату народження ОСОБА_2 зазначено 20.06.1964.

Судом встановлено, що трудова книжка серія НОМЕР_1 , яка заповнена 18.05.1983, видана ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На титульній сторінці трудової книжки міститься відмітка про зміну прізвища на « ОСОБА_4 », на підставі свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_5 від 09.09.1984.

Диплом серії НОМЕР_2 з відзнакою видано ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_6 , виданого 16.07.2002, ОСОБА_1 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Конюхи Козівського району Тернопільської області.

З рішення про відмову у призначенні пенсії №13 від 09.07.2024 вбачається, що ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, до страхового стажу не зараховано періоди: - 01.09.1981 29.07.1983 згідно з дипломом № НОМЕР_7 , виданим 29.07.1983, оскільки у свідоцтві про шлюб серія НОМЕР_4 , яке підтверджує зміну прізвища « ОСОБА_6 », вказана дата народження « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не відповідає даті народження заявника « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; 01.06.1983-01.09.1983, 05.09.1983-26.09.1984, 17.10.1984 31.12.1997, 29.04.20044-24.04.2005 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , виданою 18.05.1983, оскільки запис про зміну прізвища на титульній сторінці внесено на підставі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , у якому вказана дата народження « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не відповідає даті народження заявника « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Відтак, наявність розбіжностей в свідоцтві про укладення шлюбу в зазначенні дати народження заявника, впливає на обсяг прав заявника, а саме на зарахування їй періодів трудової діяльності та відповідно на призначення їй пенсії.

У зв`язку з цим, у заявника виникла необхідність звернутись до суду з заявою про встановлення факту належності їй правовстановлюючих документів, а саме трудової книжки серія НОМЕР_1 , яка заповнена 18.05.1983 та диплому серія НОМЕР_2 з відзнакою від 29.07.1983.

Щодо аргументів заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про наявність в даному випадку спору про право, який має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, суд вважає за необхідне вказати, що згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У частині першій статті 1 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) указано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини другої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою в порядку окремого провадження.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 6 частини першої статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України і не є вичерпним.

За приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, зверненню до адміністративного суду з позовом передує звернення особи до суб`єкта владних повноважень, за наслідками розгляду якого особа набуває права оскаржити до суду адміністративної юрисдикції рішення, дії або бездіяльність такого суб`єкта владних повноважень, що відповідає меті та завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 КАС України.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено перелік судових рішень, які уповноважений прийняти адміністративний суд у разі задоволення позову. Встановлення факту, що має юридичне значення, серед цього переліку відсутнє.

Тобто у разі вирішення справи в порядку адміністративного судочинства встановлення факту, що має юридичне значення, має бути визначено судом у резолютивній частині судового рішення, що не передбачено КАС України.

Разом із тим, аналіз наведених цивільних процесуальних норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

До таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.01.2024 у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

При цьому Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Вказане також узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 12.06.2024 у справі № 742/2762/22 (провадження № 61-5390св23) та від 28.08.2024 у справі № 522/7723/23(провадження № 61-492св24).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд звертає увагу, що заявниця як в обґрунтуванні заяви, так і в прохальній частині не просить встановити факт перебування у трудових відносинах чи факт наявності у неї права на пенсію, не оскаржує дії та рішення заінтересованої особи, а просить встановити саме факт належності їй правовстановлюючих документів - трудової книжки і диплому про освіту, що викликає лише юридичні наслідки, зокрема, виникнення права на зарахування періоду роботи і навчання до трудового стажу для призначення пенсії, що відповідає положенням частини першої статті 315 ЦПК України.

За таких обставин представник Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області помилково стверджує про наявність спору про право, відтак обґрунтовані підстави для залишення заяви без розгляду відсутні.

Повертаючись до вирішення вимог заяви, суд враховує, що, як вже було зазначено вище, відповідно до вимог частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, у тому числі, про належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 1 постанови №5 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно із пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 5 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" на підставі пункту 6 статті 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі сумніву в належності трудової книжки особі внаслідок помилки, коли прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по-батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, ураховуючи положення пункту 26 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» факт належності цього документа відповідній особі може бути встановлено лише у судовому порядку. Внесення виправлень на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом від 29.07.93 № 58, у таких випадках не передбачено.

Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України №58 від 29 липня 1993 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів. Згідно з п. 2.2. Інструкції до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

З огляду на приписи пункту 2.11, 2.12 Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Заявник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто ним, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу заявника за спірний період. Недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

У ході розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклала шлюб 09.09.1984 з ОСОБА_5 , після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, копією свідоцтва про укладення шлюбу, копією паспорта, що і зазначено на першій сторінці трудової книжки.

Досліджені судом письмові докази не дають підстав для розумного сумніву у належності заявнику трудової книжки серії НОМЕР_1 та диплому серії НОМЕР_2 з відзнакою від 29.07.1983.

При цьому метою встановлення факту належності правовстановлюючих документів, а саме трудової книжки та диплому, є реалізація заявницею права на пенсійне забезпечення.

Встановлення фактів, про які просить суд заявниця, не пов`язане з вирішенням спору про право, породжує для заявниці юридичні наслідки, зокрема, виникнення права на зарахування періоду роботи і навчання до трудового стажу для призначення пенсії.

Враховуючи, що заявниця позбавлена можливості в іншому, ніж у судовому порядку встановити факт належності трудової книжки та диплому, надані ОСОБА_1 докази є належними, допустимими, достовірними та в своїй сукупності достатніми для задоволення даної заяви, а вказані у заяві обставини знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, відтак суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 81, 293, 294, 315-319, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області про встановлення факту належності правовстановлюючих документів - задовольнити.

Встановити факт, що трудова книжка серії НОМЕР_1 , дата заповнення 18.05.1983, належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановити факт, що диплом серії НОМЕР_2 від 29.07.1983 належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відомості про учасників справи:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_8 .

Заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, місцезнаходження: 46001, Тернопільська область, Тернопільський район, м. Тернопіль, майдан Волі, 3, .

Повний текст рішення суду складено та підписано 17.09.2024.

Головуючий суддя О.М. Лавренюк