УХВАЛА

17 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 128/1072/24

провадження № 61-12317 ск 24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Пророка В. В. розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 13 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки земельної ділянки в натурі,

ВСТАНОВИВ:

1. ОСОБА_1 звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області із вказаним позовом, в якому просив виділити йому в натурі 1/2 частку із: земельної ділянки площею 0,1552 га у межах згідно з планом, кадастровий номер :02:005:0034; земельної ділянки площею 0,1453 га у межах згідно з планом, кадастровий номер :02:005:0033 та земельної ділянки площею 0,2500 га у межах згідно з планом, кадастровий номер :02:005:0035.

2. Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 01 квітня 2024 року вищевказану позовну заяву залишив без руху.

3. Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 24 квітня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 визнав неподаною та повернув її позивачу, разом із доданим до неї документами.

4. Вінницький апеляційний суд ухвалою від 13 травня 2024 року відмовив у прийняті апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 24 квітня 2024 року та повернув зазначену апеляційну скаргу особі, яка її подала.

5. У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 13 травня 2024 року, у якій просив скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

6. Ухвалою Верховного Суду від 12 липня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 повернуто заявнику, у зв`язку із відсутність у касаційній скарзі особистого підпису ОСОБА_1 .

7. Заявнику наголошено, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

8. Зазначена ухвала Верховного Суду була отримана ОСОБА_1 , що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

9. У вересні 2024 року до Верховного Суду повторно надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 13 травня 2024 року у справі № 128/1072/24, яка є ідентичною за змістом до касаційної скарги, яку ухвалою Верховного Суду від 12 липня 2024 року повернуто заявнику, без усунення обставин, які стали підставою для такого повернення, а саме: у повторно поданій касаційній скарзі відсутній особистий підпис ОСОБА_1 .

10. Частиною другою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства.

11. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

12. Тобто процесуальні права надано законом тим особам, які беруть участь у процесі, для сприяння суду під час розгляду справ, їх правильному вирішенню. І кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не із цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, затягування розгляду, створення перешкод опоненту, тощо), вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто використовує його всупереч основним засадам цивільного судочинства, а отже, зловживає ним.

13. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер, необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою, укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі (частина друга статті 44 ЦПК України).

14. За змістом зазначеної частини цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами не є вичерпним.

15. Частинами третьою та четвертою цієї ж статті передбачено, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

16. Таким чином, повторне подання ОСОБА_1 ідентичної касаційної скарги на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 13 травня 2024 року у справі № 128/1072/24 без урахування приписів ухвали Верховного Суду від 12 липня 2024 року про повернення касаційної скарги, в частині усунення підстав, що стали підставою для її повернення, дотримання яких давало б право ОСОБА_1 повторно звернутися до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою, суперечить основним засадам (принципам) цивільного судочинства а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, що свідчить про зловживання заявником його процесуальними правами, та полягає у їх недобросовісному використанні. Отже Верховний Суд дійшов висновку про повернення зазначеної касаційної скарги.

17. Також, Верховний Суд звертає увагу ОСОБА_1 на те, що Верховним Судом неодноразово поверталися його касаційні скарги, саме з тих підстав, що вони не містили його підпис під текстом документа (зокрема ухвалою від 05 жовтня 2022 року у справі № 127/8793/22 (провадження № 61?9610 ск 22), від 01 грудня 2022 року у справі № 127/8793/22 (провадження № 61?11264ск22), від 19 грудня 2022 року у справі № 127/8793/22 (провадження № 61-12564ск22), від 09 січня 2023 року у справі № 127/8793/22 (провадження № 61-12931ск22), від 12 січня 2023 року у справі № 128/2721/21 (провадження № 61-571ск23), від 23 січня 2023 року у справі № 128/905/22 (провадження № 61-933ск23), від 13 лютого 2023 року у справі № 128/2928/22, (провадження № 61?1842ск23), від 07 березня 2024 року у справі № 128/2928/22 (провадження № 61-2845ск24), від 12 липня 2024 року у справі № 128/1072/24 (провадження № 61-8843 ск 24) та іншими).

18. Крім цього заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства (частина перша статті 143 ЦПК України).

19. Статтею 144 ЦПК України визначено, що заходами процесуального примусу є: попередження, видалення із залу судового засідання, тимчасове вилучення доказів для дослідження судом, привід, штраф.

20. Відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 148 ЦПК України у випадках невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу, зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

21. Також частиною другою цієї ж статті встановлено, що у випадку, зокрема, повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

22. Враховуючи регулярне направлення ОСОБА_1 до суду процесуальних документів з порушенням порядку їх підписання, не дивлячись на те, що суд неодноразово вказував йому про це, що свідчить про неповагу з його сторони до судової системи і зловживання ним процесуальними правами, Верховний Суд вважає необхідним попередити ОСОБА_1 , про те що у випадку повторного подання до суду процесуальних звернень, не підписаних у встановленому порядку, до нього будуть застосовані заходи процесуального примусу у вигляді штрафу.

Керуючись статтями 2, 44, 143, 260, 261, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

1. Визнати подання ОСОБА_1 повторної касаційної скарги на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 13 травня 2024 року у справі запозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки земельної ділянки в натурізловживанням процесуальними правами та повернути її заявнику.

2. Копію ухвали разом із доданими до касаційної скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Пророк