справа № 754/9546/15-ц головуючий у суді І інстанції Бабко В.В.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Кияшко К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 квітня 2024 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про розірвання договору, стягнення заборгованості за договором оренди, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року ПАТ АК «Укргазбанк»звернулося до суду з позовом та просило розірвати договір оренди, укладений з відповідачем та стягнути з останнього заборгованість в розмірі 570 861,51грн, з яких: 398 041,36грн - заборгованість за договором; 29 654,08грн - пеня; 134 189, 69грн - інфляційні збитки; 8 976, 38грн - 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 липня 2014 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди №20/06-2014, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове користування нежитлові приміщення, загальною площею 365,8 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі. Натомість відповідач не виконав свої зобов`язання, а саме не здійснював перерахування щомісячної орендної плати обумовленої договором, в наслідок чого у останнього виникла заборгованість в розмірі 570 861,51 грн., з яких: 398 041,36 грн. - заборгованість за договором; 29 654, 08 грн. - пеня; 134 189, 69 грн. - інфляційні збитки; 8 976, 38 грн. - 3 % річних.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 24 квітня 2024 року у задоволенні позову ПАТ АК «Укргазбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ АК «Укргазбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ПАТ АК «Укргазбанк»зазначає, що 01 липня 2014 між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір оренди №20/06-2014, згідно якого Орендодавець (позивач) передає, а Орендар (відповідач) приймає в тимчасове платне користування нежитлові приміщення загальною площею 365,8 кв. метрів, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , відмічені на по-етажному плані в Додатку № 1 до договору та рухоме майно згідно з переліком зазначеним в Додатку № 2 до Договору. За клопотанням сторони Відповідача судом було призначено по справі судово-почеркознавчу експертизу. Відповідно до Висновку експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 2718/2719/23-32 від 15.08.2023 року, підпис від імені ОСОБА_1 в нижній правій частині лицевої сторони аркушів 1-4 та графі «Арендатор» на Договорі оренди № 20/06-2014 від 01.07.2014 року виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Арендатор» на Додатку № 2 до Договору оренди № 20/06-2014 від 01.07.2014 року виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Арендатор» на Акті приймання-передачі приміщення та рухомого майна, датований 01.07.2014 до Договору оренди №20/06-2014 від 01.07.2014 - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Окрім того, у справі міститься висновок експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 09.11.2023 №CE-19/111-22/34513- ПЧ за результатами проведеної судово-почеркознавчої експертизи, призначеної згідно ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 14.07.2022 №754/9546/15-ц. про неможливість надання відповідей на поставлені запитання через недостатній обсяг вільних зразків відповідного ідентифікаційного періоду. З огляду на вказане, вбачається, що до матеріалів справи долучено декілька висновків експертів, яким не була надана належна оцінка в ході розгляду справи судом першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що доводи апеляційної скарги є не обґрунтованими, безпідставними, такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 01 липня 2014 року між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір оренди №20/06-2014, згідно якого Орендодавець (позивач) передає, а Орендар (відповідач) приймає в тимчасове платне користування нежитлові приміщення загальною площею 365,8 кв. метрів, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , відмічені на по-етажному плані в Додатку № 1 до договору та рухоме майно згідно з переліком зазначеним в Додатку №2 до Договору.

Відповідно до п.5.1 Договору оренди, встановлено що договір укладено на строк 11 календарних місяців. При цьому якщо за 30 днів до закінчення строку його дії жодна зі сторін не подасть заяви про намір припинити даний договір, строк його дії буде автоматично продовжено на наступні 11 календарних місяців на тих же умовах.

Пунктом 2.1 Договору оренди передбачено, що за користування об`єктом оренди Орендар щомісячно сплачує Орендодавцеві орендну плату в розмірі 41 462,64 грн., крім того НДС 20% - 8 292,53 грн., а всього 49 755, 17 грн.

Згідно із п.2.2 Договору оренди визначено, що орендну плату Орендар перераховує самостійно згідно Договору шляхом зарахування коштів на розрахунковий рахунок Орендодавця не пізніше 10-го числа поточного місяця, складаючи акт наданих послуг по орендним платежам до 25 числа поточного місяця.

Договір оренди від 01 липня 2014 року №20/06-2014, Додаток № 2 до Договору оренди №20/06-2014 від 01 липня 2014 року та Акт приймання-передачі приміщення та рухомого майна від 01 липня 2014 містить підписи ОСОБА_1 та заступника голови правління ПАТ АБ «Укргазбанк» Рудухи Н.Е., який скріплений печаткою Банку.

Згідно із розрахунку заборгованості за Договором Оренди від 01 липня 2014 року №20/06-2014 укладеного між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_1 , який міститься в позовній заяві, станом на 20 березня 2015 року наявна заборгованість в загальному розмірі 398 041,36 грн.

Відповідно до Висновку експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 2718/2719/23-32 від 15.08.2023 - Підпис від імені ОСОБА_1 в нижній правій частині лицевої сторони аркушів 1-4 та графі «Арендатор» на Договорі оренди №20/06-2014 від 01.07.2014 - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Арендатор» на Додатку № 2 до Договору оренди №20/06-2014 від 01.07.2014 - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Арендатор» на Акті приймання-передачі приміщення та рухомого майна, датований 01.07.2014 до Договору оренди №20/06-2014 від 01.07.2014 - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Ухвалюючи рішення про відмову від позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позовні вимоги не можуть бути задоволені, вони не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, позивачем не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 77-81 ЦПК України.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частиною 1 статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно із частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

У статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За частиною 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини 1 цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження №61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відповідно до Висновку експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 2718/2719/23-32 від 15.08.2023 - Підпис від імені ОСОБА_1 в нижній правій частині лицевої сторони аркушів 1-4 та графі «Арендатор» на Договорі оренди №20/06-2014 від 01.07.2014 - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Арендатор» на Додатку № 2 до Договору оренди №20/06-2014 від 01.07.2014 - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Арендатор» на Акті приймання-передачі приміщення та рухомого майна, датований 01.07.2014 до Договору оренди №20/06-2014 від 01.07.2014 - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Вказаний висновок експертизи достатньо обґрунтований, його дослідницька частина має узгодженість з підсумковим висновком експертизи, підстави для сумніву у його правильності у суду апеляційної інстанції відсутні.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Згідно із статтею 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.

Так, відповідно до приписів частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто щодо обставин, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що заявлені позовні вимоги не можуть бути задоволені, оскільки не знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

Приведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Так, доводи апеляційної скарги в частині, щодо матеріалів справи долучено декілька висновків експертів, які різняться між собою, апеляційний суд вважає не обґрунтованими, оскільки до матеріалів справи долучено лише один висновок експертизи, що була проведена за ухвалою суду.

Наявність у справі повідомлення експерта про неможливість надання висновку, яке зроблене у зв`язку з не наданням експертам достатньої кількості вільних зразків підпису ОСОБА_1 , ніяким чином не свідчить про наявність ще одного висновку експерта по суті поставлених перед ним питань.

Доводи апеляційної скарги в частині надання відповідачем на дослідження експертизи документів з вільними зразками підписів, які за датою виконання не є максимально наближеними до дати підписання договору оренди, а саме надання документів за 2006, 2008 роки, апеляційний суд не може взяти до уваги, оскільки такі твердження є неправдивими та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Так, з мотивувальної частини висновку експерта від 15 серпня 2023 року (а.с. 2 т. 2) вбачається, що експерту для дослідження були надані вільні зразки підпису та почерку ОСОБА_1 за 2006, 2008, 2011, 2015, 2016 роки, а не тільки за 2006 та 2008 рік, як це стверджує представник банку.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на проведення експертизи з порушенням вимог інструкції про призначення та проведення судових експертиз, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, є безпідставними, оскільки вказуючи на такі порушення, представник позивача не зазначив в апеляційній скарзі конкретні обставини, які свідчать про порушення того чи іншого пункту інструкції.

Доводи апеляційної скарги в частині наявності у справі меморіального ордеру № 8859700 від 11.07.2014 року з призначенням платежу за оренду дог№ 20/06-2014 від ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки надана суду копія не містить підпису відповідача.

Відповідно до статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 16 вересня 2024 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.