Справа № 545/5307/22
"09" січня 2024 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді: Стрюк Л.І.
з участю секретаря: Михальченко А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про зобов`язання відновлення електропостачання,
Позивач у жовтні 2022 звернулась до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до АТ «Полтаваобленерго» про захист прав споживача, зобов`язання поновлення електропостачання та укладення договору, визнання правочину недійсним.
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 20.12.2023 прийнято відмову від позову представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гуйвана П.Д. у частині позовних вимог про визнання правочину недійсним та зобов`язання укласти договір; закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» у частині позовних вимог:
про визнання недійсним правочину договору споживача про розподіл електричної енергії від 01.11.2021 за №23105389 у редакції, незаконно нав`язаній відповідачем, де вказується, що фізична особа ОСОБА_1 , що споживає електричну енергію на власному об`єкті нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , є непобутовим споживачем; про зобов`язання відповідача укласти договір з ОСОБА_1 про розподіл електричної енергії на даному об`єкті як із фізичною особою.
Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 20.12.2023 позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про зобов`язання відновлення електропостачання задоволено повністю: зобов`язано Акціонерне товариство «Полтаваобленерго» відновити незаконно припинене 6 лютого 2021 року електропостачання нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 .

Питання про розподіл судових витрат судом при ухваленні рішень не вирішувалося.

Позивач 01.01.2024 звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, у якій просила стягнути з відповідача витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в розмірі 15 000 грн. В обґрунтування заявленої суми посилалася на договір на надання допомоги адвоката від 10.04.2022; акт приймання-передачі наданих послуг до Договорів про надання допомоги адвоката від 10 квітня 2022 року та розписку ОСОБА_2 від 20.12.2023 про отримання ним 15 000 грн за надання правової допомоги за договором від 10.04.2022.

Представник відповідача 05.01.2024 надала письмові заперечення, у яких зазначила, що розмір витрат необґрунтований, належно не підтверджений, завищений та неспівмірний із складністю справи та кваліфікацією адвоката.

У судовому засіданні позивач та її представник заяву про ухвалення додаткового рішення підтримали, надавши пояснення, що за змістом аналогічні тим, що викладені у заяві.

Представник відповідача заперечувала проти стягнення витрат на правничу допомогу з підстав, викладених у письмовій заяві, та з огляду на те, що повноваження адвоката як представника сторони не підтверджені належними доказами, оскільки доданий до матеріалів справи ордер не відповідає вимогам законодавства щодо його форми, яка з 01.01.2022 не використовується.

Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Судом встановлено, що 10.04.2022між адвокатом Гуйваном П.Д. та Кібкало Т.М. укладений договір на надання допомоги адвоката, за умовами якого сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару (винагороди) за надання адвокатом правничої допомоги та представництво у суді в розмірі 15000 грн у судах першої інстанції(Т. 1 а.с.199).

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг до Договорів про надання допомоги адвоката від 10 квітня 2022 року та розписки ОСОБА_2 від 20.12.2023, останній отримав від ОСОБА_1 15 000 грн за надання правової допомоги за договором від 10.04.2022 (Т. 2 а.с.45-47).

Згідно з ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно з ч.3. ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями ст.137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Необхідно зауважити, що ч. 6 ст.137 ЦПК України передбачає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді, суд бере до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги від 10.04.2022 та приходить до висновку про співмірність винагороди за надані юридичні послуги у розмірі 15 000 грн зі складністю справи та не вбачає підстав для її зменшення.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з таких міркувань.

Позивач звернувся до суду з трьома вимогами немайнового характеру, за кожну з яких повинен був би сплатити судовий збір у розмірі 1073, 60 грн, проте на підставі ч. 3 ст. 22 «Про захист прав споживачів» звільнений від його сплати.

Ухвалою суду від 20.12.2023 провадження у справі у частині двох позовних вимог закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Оскільки позивач відмовився від частини позовних вимог і доказів того, що позивач не підтримав своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, не надано, тому суд не вбачає підстав для стягнення цих витрат з відповідача; при постановленні ухвали про закриття провадження у справі питання щодо розподілу судових витрат не вирішувалося.

Отже, відповідно до вимогч.1 ст. 141 ЦПК України,ч.3. ст. 142 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на правову допомогу пропорційно до задоволених вимог у розмірі 5 000 грн(за одну позовну вимогу); стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 1073, 60 грн(за одну позовну вимогу).

Суд відхиляє твердження представника відповідача про те, що повноваження адвоката як представника сторони не підтверджені належними доказами, оскільки доданий до матеріалів справи ордер не відповідає вимогам законодавства щодо його форми, яка з 01.01.2022 не використовується, з огляду на таке.

За частиною четвертою статті 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів:

1) довіреністю;

2) ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";

3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Згідно з підпунктами 10, 11 Положення про ордер на надання правової допомоги, затвердженого рішенням Національної Асоціації адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41, ордер, який видається адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням, обов`язково має містити підпис адвоката, який надає правничу (правову) допомогу на підставі цього ордера, та підпис керівника адвокатського бюро, адвокатського об`єднання і скріплений печаткою юридичної особи. Ордер, встановленої цим Положенням форми, є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.

Положення наведених норм права дають підстави для висновку, що повноваження адвоката як представника сторони мають бути підтверджені ордером або довіреністю цієї сторони, що посвідчує такі повноваження.

Виходячи зі змісту частин першої, третьої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (стаття 400-1 Кримінального кодексу України).

Ордер, який видано відповідно до статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката.

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері. Про припинення представництва або обмеження повноважень представника за довіреністю має бути повідомлено суд шляхом подання письмової заяви (частини перша, друга, четверта статті 64 ЦПК України).

Матеріали справи містять копії доказів на підтвердження повноважень адвоката Гуйвана П.Д., а саме: договір про надання допомоги адвоката (Т.1 а.с.199), ордер (Т.1 а. с. 198), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (Т. 1 а. с.200). Отже, адвокатом Гуйваном П.Д. надано належні та допустимі докази на підтвердження повноважень під час розгляду справи у суді.

Під час розгляду справи ні суд, ні позивач, на представник відповідача не ставили під сумнів відповідність вказаних документів вимогам законодавства.

Доводи представника відповідача щодо невідповідності форми ордеру вимогам Положення про ордер на надання правової допомоги, затвердженого рішенням Національної Асоціації адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41, не впливають на вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки протягом усього часу судового розгляду ні в кого з учасників не викликали сумніви щодо повноважень адвоката Гуйвана П.Д. як представника сторони та особи, що надає правничу допомогу.

На думку суду, подані адвокатом Гуйваном П.Д. документи на підтвердження його повноважень виключають будь-які сумніви стосовно справжності та чинності таких повноважень на час представництва інтересів позивача ОСОБА_1 у Полтавському районному суді Полтавської області.

Керуючись ст.ст. 137, 265, 270 ЦПК України,

в и р і ш и в:

Ухвалити додаткове рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про зобов`язання відновлення електропостачання.

Стягнути з Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» на користь держави судовий збір у розмірі 1073, 60 грн.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду або через Полтавський районний суд протягом 30 днів з моменту проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Повний текст додаткового рішення виготовлено 15.01.2024.

Суддя: Л. І. Стрюк