Справа № 274/1659/24
Провадження № 2/0274/710/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"15" серпня 2024 р. м. Бердичів

БЕРДИЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі: головуючого - судді Хуторної І.Ю.,

з участю секретаря Дерманської О.В.,

учасники справи, присутні в судовому засіданні:

представник позивача адвокат Семенюк К.В. (а режимі відеоконференції),

відповідачка ОСОБА_1 , її представник адвокат Шуліка-Гінкулова А.Г.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів, -

в с т а н о в и в:

22.02.2024 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти у розмірі 508 170, 96 грн.

Короткий виклад доводів позивача, заперечень відповідача

Позовна заява ОСОБА_2 обґрунтована тим, що у серпні 2022 року між ним та ОСОБА_1 було досягнуто домовленості щодо надання відповідачці його власних коштів, які він отримує як заробітну плату за військову службу в позику, з умовою негайного повернення на його вимогу.

Протягом 2022-2023 років він надіслав ОСОБА_1 кошти у борг на загальну суму 508 170 (п`ятсот вісім тисяч сто сімдесят грн) 96 коп.

Кошти були перераховані на банківський рахунок відповідачки частинами: 22.08.2022 у розмірі 20026,03 грн; 29.08.2022 у розмірі 52 025,00 грн; 30.08.2022 у розмірі 1507, 54 грн; 05.09.2022 у розмірі 3015,08 грн; 10.09.2022 у розмірі 28 050,00 грн; 13.09.2022 у розмірі 5 025,13 грн; 29.09.2022 у розмірі 52 050,00 грн; 12.10.2022 у розмірі 3015,08 грн, 14.10.2022 у розмірі 1005,03 грн; 01.11.2022 у розмірі 2010,05 грн; 05.11.2022 у розмірі 1005,03 грн; 06.11.2022 у розмірі 80 050,00 грн; 22.11.2022 у розмірі 23 550,00 грн; 27.11.2022 у розмірі 21 050,00 грн; 27.11.2022 у розмірі 1005,03 грн; 27.11.2022 у розмірі 1 507, 54 грн; 01.12.2022 у розмірі 9 547,74 грн; 02.12.2022 у розмірі 2.010,05 грн; 07.12.2022 у розмірі 33 050,00 грн; 09.12.2022 у розмірі 31 050,00 грн; 12.12.2022 у розмірі 1005,03 грн.; 13.12.2022 у розмірі 2010,05 грн.; 14.01.2023 у розмірі 10 050,00 грн.; 20.01.2023 у розмірі 62 050,00 грн.; 20.01.2023 у розмірі 5025,13 грн.; 20.01.2023 у розмірі 2010,05 грн.; 28.01.2023 у розмірі 5 025,13 грн.; 08.02.2023 у розмірі 1 206,03 грн.; 09.02.2023 у розмірі 20 050,00 грн.; 09.03.2023 у розмірі 1005,03 грн., 16.03.2023 у розмірі 2 110,55 грн; 24.03.2023 у розмірі 20 050,00 грн.; 01.04.2023 у розмірі 1 507,54 грн.; 10.04.2023 у розмірі 1 507,54 грн.; 21.04.2023 у розмірі 2010,05 грн.

Оскільки він захищав та захищає територіальну цілісність України без ротації та відпусток, договір позики у письмовій формі між нами укладено не було. В подальшому відповідачка відмовилася підписувати договір.

20.11.2023 на адресу відповідачки він надіслав досудову претензію, з проханням негайно, в строк до 27.11.2023 сплатити на його користь заборгованість в розмірі 508 170,96 грн. Однак його претензія була залишена без розгляду та задоволення.

Оскільки договір позики між позивачем та відповідачкою письмово укладений не був, а всі правовідносини будуються на усних домовленостях, то ОСОБА_1 набула та зберігає отримані від позивача кошти, в сумі 508 170,96 грн без достатніх правових підстав та відповідно до ст.. 1212 ЦК України зобов`язана їх повернути.

У відзиві на позовну заяву відповідачка просила відмовити у задоволенні позову. Заперечення проти позову обґрунтовує тим, що позивач та відповідач є повнорідними братом та сестрою. Між ними не існувало жодних договірних відносин та зобов`язань з приводу повернення надісланих позивачем та отриманих відповідачкою коштів. Матеріали справи не містять жодних доказів про отримання коштів у борг, в тому числі письмових розписок та будь-яких інших документів, які б вказували на це.

З 21 червня 2022 року ОСОБА_2 був призваний за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_1 на військову службу до лав Збройних Сил України та він почав отримувати грошове забезпечення. До цього часу позивач, якому на момент мобілізації виповнився 21 рік, після школи ніде не працював, за час навчання Андрушівському професійному ліцеї жив у відповідачки та фактично знаходився на утриманні її сім`ї, а після розлучення відповідачки з чоловіком у вересні 2021 року позивач перебував на утриманні відповідачки до червня 2022 року.

Крім цього, саме відповідачка частково сплачувала за позивача борги, які ним утворились за кілька місяців його роботи вантажником у ТОВ «Новус Україна» через його неправомірні дії крадіжки алкоголю, де він працював нетривалий час перед мобілізацією.

Саме відповідачка неодноразово сплачувала за нього штрафи, що були накладені Брусилівським районним судом Житомирської області, забирала з поліції, лікувала від залежності.

Між сторонами з дитинства існували добрі дружні родинні відносини, як базувались на взаємній повазі, допомозі та розумінні. З поміж інших рідних та неповнорідних братів та сестер (їх в сім`ї 9 дітей) відповідачка допомагала саме молодшому ОСОБА_3 , а він в подальшому їй.

Починаючи з серпня 2022 року по квітень 2023 року, позивач дійсно періодично різними сумами та у різні дні місяця перераховував на картковий рахунок відповідачки грошові кошти на різні потреби, але робив це абсолютно добровільно без жодних умов та примусів з боку відповідачки, не маючи при цьому жодних зобов`язань. Натомість, відповідачка відправляла йому посилки за місцем служби, купувала йому необхідний одяг як до мобілізації, так і після, взуття, продукти харчування, ліки, консервацію, тощо, ще до того, як він почав отримувати грошове забезпечення за місцем служби.

Позивач служив і мав змогу надавати матеріальну допомогу сестрі, яка не працювала і потребувала її на той час, в тому числі на обстеження та лікування (була потреба за станом здоров`я докази надаються), на оренду житла, куди він приїздив як до себе додому, на оплату комунальних витрат, на потреби малолітніх племінників, яких він дуже любив, на побутові потреби та як засіб для існування відповідачки та її дітей від близької людини. До березня 2023 року у помешканні відповідачки знаходились особисті речі позивача, документи.

Із виписок по картковому рахунку позивача, що долучений ним до позову вбачається, що позивач надавав відповідачці саме матеріальну допомогу, про свідчать відповідні коментарі до платежів, як матеріальна допомога, зокрема за грудень 2022 року, та просто перекази без зазначення призначення платежу. Жоден запис у призначенні платежу не містить відмітки про те, що кошти надаються у борг, тощо.

Позивач не звертався до відповідачки з проханням складення розписки по жодній з сум, однак у позові зазначає, що в подальшому вона взагалі відмовилася підписати договір позики, однак це не відповідає дійсності, адже ніяких домовленостей про повернення коштів між ними не існувало. Саме розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Після 21 квітня 2023 року взаємовідносини сторін погіршились, а згодом і взагалі зіпсувались. У грудні 2023 року відповідачка отримала досудову претензію, з якої дізналась про існування боргу в загальній сумі 508 170,96 грн, хоча жодних домовленостей між нею та братом не було, в тому числі про повернення коштів, як не було і жодних зобов`язань у позивача перед відповідачкою, оскільки позивач переводив відповідачці кошти добровільно без жодних примусів та умов, це було його бажання.

Положення статті 1212 ЦК України у даному випадку до спірних правовідносин не можуть бути застосовані.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі

Ухвалою від 27.02.2024 суд відстрочив позивачеві сплату судового збору до 28.03.2024.

Ухвалою судді від 18.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду у справі відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою суді від 01.04.2024 суд залишив без руху позовну заяву через несплату позивачем судового збору.

03.04.2024 позивач сплатив судовий збір.

Протокольною ухвалою від 04.06.2024 суд закрив підготовче провадження, справу призначив до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача, адвокат Семенюк К.В. підтримав позов із підстав наведених у позовній заяві, наполягає, що між сторонами було укладено договір позики та оскільки розписки не були написані, грошові кошти належить стягнути із відповідачки на підставі ст. 1212 ЦК України.

Відповідачка у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову. Наполягає, що позивач, який є її рідним братом надавав їй кошти добровільно як допомогу. Кошти вона витрачала на оренду житла, на дітей, на своє лікування. Домовленості про позику чи повернення грошових коштів між ними не було. Речі брата, які були у її житлі вона повернула після звернення поліцейського. До неї брат не звертався із проханням повернути його речі. Крім того, вона не знала куди повертати речі.

Представник відповідачки адвокат Шуліка-Гінкулова А.Г. заперечила проти задоволення позову із підстав, вказаних у відзиві.

Фактичні обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження

Із виписки про рух коштів по карті/рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_1 за період із 17.11.2020 до 17.11.2023 вбачається, що він переказав на рахунок ОСОБА_1 грошові кошти такими платежами: 22.08.2022 у розмірі 20026,03 грн; 29.08.2022 у розмірі 52 025,00 грн; 30.08.2022 у розмірі 1507, 54 грн; 05.09.2022 у розмірі 3015,08 грн; 10.09.2022 у розмірі 28 050,00 грн; 13.09.2022 у розмірі 5 025,13 грн; 29.09.2022 у розмірі 52 050,00 грн; 12.10.2022 у розмірі 3015,08 грн, 14.10.2022 у розмірі 1005,03 грн; 01.11.2022 у розмірі 2010,05 грн; 05.11.2022 у розмірі 1005,03 грн; 06.11.2022 у розмірі 80 050,00 грн; 22.11.2022 у розмірі 23 550,00 грн; 27.11.2022 у розмірі 21 050,00 грн; 27.11.2022 у розмірі 1005,03 грн; 27.11.2022 у розмірі 1 507, 54 грн; 01.12.2022 у розмірі 9 547,74 грн; 02.12.2022 у розмірі 2010,05 грн; 07.12.2022 у розмірі 33 050,00 грн; 09.12.2022 у розмірі 31 050,00 грн; 12.12.2022 у розмірі 1005,03 грн.; 13.12.2022 у розмірі 2010,05 грн.; 14.01.2023 у розмірі 10 050,00 грн.; 20.01.2023 у розмірі 62 050,00 грн.; 20.01.2023 у розмірі 5025,13 грн.; 20.01.2023 у розмірі 2010,05 грн.; 28.01.2023 у розмірі 5 025,13 грн.; 08.02.2023 у розмірі 1 206,03 грн.; 09.02.2023 у розмірі 20 050,00 грн.; 09.03.2023 у розмірі 1005,03 грн., 16.03.2023 у розмірі 2 110,55 грн; 24.03.2023 у розмірі 20 050,00 грн.; 01.04.2023 у розмірі 1 507,54 грн.; 10.04.2023 у розмірі 1 507,54 грн.; 21.04.2023 у розмірі 2010,05 грн. У ряді платежів позивач зазначав цільове призначення «матеріальна допомога», а в інших платежах не вказував на які цілі грошові кошти переказувались (а.с. 7-29).

21.02.2024 ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 із досудовою претензією, у якій вказав, що між ним та ОСОБА_1 було досягнуто домовленості щодо надання ним його власних коштів у позику з умовою негайного повернення на його вимогу. Протягом 2022 -2023 років він перерахував грошові кошти на загальну суму в розмірі 508170, 96 грн. Просив в строк до 27.11.2023 погасити на його користь заборгованість в розмірі 508 170, 96 грн (а.с. 30).

Відповідно до повідомлення командира військової частини НОМЕР_2 від 10.07.2024 та довідки тво командира в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_2 мобілізований 21.06.2022 та проходить військову службу (а.с. 31, 32).

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 являються рідними братом та сестрою, що доводиться їх свідоцтвами про народження, Витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу (а.с. 74-76).

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права

Наявними у справі доказами доведено факт перерахування ОСОБА_2 на банківський рахунок своєї рідної сестри ОСОБА_1 протягом 2022-2023 років грошових коштів на загальну суму 508 170,96 грн.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, вказав, що між ним та відповідачкою було досягнуто домовленості про передання в борг грошових коштів, проте, оскільки договір позики не був укладений в порядку ст. 1212 ЦК Украйни просить вказані грошові кошти повернути.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Відповідачка заперечила факту укладання договору позики між нею та позивачем. Наполягала, що перераховані їй грошові кошти то матеріальна допомога брата.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позивач не надав суду доказів (письмового договору чи розписки), що між сторонами був укладений договір позики та цей факт судом не встановлений.

Отже відсутні підстави вважати, що між сторонами існували договірні правовідносини щодо позики відповідачкою у позивача перерахованих ним грошових коштів.

Щодо наявності підстав для стягнення із відповідачки грошових коштів в порядку статті 1212 ЦК Украйни суд зазначає таке.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України) (Постанова КЦС ВС від 4 серпня 2021 року у справі № 185/446/18).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що при визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти поверненню потерпілій особі, необхідно враховувати, що акти цивільного законодавства мають відповідати змісту загальних засад, зокрема добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї немає зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 185/446/18, провадження № 61-434св20, від 11 січня 2023 року у справі № 548/741/21, провадження № 61-1022св22.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦАК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У цій справі суд не встановив, що між сторонами існували домовленості щодо того, що перераховані позивачем грошові кошти на користь відповідачки мали б бути нею повернуті.

Позивач добровільно переказував грошові кошти на рахунок відповідачки, яка є його рідною сестрою.

Тому, оскільки позивач, перераховуючи протягом 2 років різними платежами грошові кошти відповідачці, знав, що між ними відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок), а тому його поведінка щодо вимагання повернення грошових коштів є суперечливою.

За такого, відсутні підстави вважати, що відповідачка набула грошових кошів без достатньої правової підстави та такі грошові кошти відповідно до ст. 1212 ЦК України мають бути нею повернуті.

Із наведених підстав суд у задоволенні позову відмовляє.

Долучені до позову та відзиву письмові докази про медичне обстеження відповідачки квитанцію на твердження купівлі нею алкогольних напоїв та заяву позивача до поліції щодо неповернення відповідачкою його майна, суд не аналізує, оскільки ці докази не містять інформації, що підлягає доказуванню у цій справі, не є достатніми доказами які доводять обставини на які наявні посилання у позові та відзиві.

Розподіл судових витрат

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено та про судові витрати відповідачка не заявила, підстави для вирішення питання розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексу рішення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

Відповідачка: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 06.09.2024 у зв`язку із хворобою судді та тимчасовою непрацездатністю із 17.08.2024 до 05.09.2024.

Суддя І.Ю. Хуторна