Справа № 127/4076/24
Провадження № 22-ц/801/1974/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 рокуСправа № 127/4076/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Шемети Т.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 13 серпня 2024 року про повернення позовної заяви, постановлену суддею Королем О.П., в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Вінницька установа покарань №1», Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

07 лютого 2024 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду із позовом до Державної установи «Вінницька установа покарань №1», Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2024 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору залишено без задоволення, а позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області від 13 лютого 2024 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору залишено без задоволення, а позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 серпня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто повивачу.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У скарзі зазначає, що висновок суду з приводу не зазначення в позовній заяві обґрунтованого розрахунку суми, що стягується, є безпідставним, оскільки в позовній заяві наявне обґрунтування моральної шкоди, яка ним оцінена в 100 гривень. Щодо висновку суду про не зазначення в позові доказів щодо причинно-наслідкового зв`язку між станом здоров`я позивача та діями, бездіяльністю або рішення відповідача, то предметом спору не є погіршення стану здоров`я позивача, а виключно грошова компенсація моральної шкоди через перебування позивача в умовах, що принижують його гідність. Докази досліджуються судом під час розгляду справи, проте суд здійснив дослідження та надав оцінку поданим доказам ще до відкриття провадження у справі. Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не сплачується за подання позовної заяви.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

За змістом ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви заявникові (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказані норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 07 лютого 2024 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду із позовом до Державної установи «Вінницька установа покарань №1», Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

До позовної заяви ОСОБА_1 додав клопотання про звільнення його від сплати судового збору. Клопотання мотивоване тим, що з 02 лютого 2010 року він відбуває покарання в Державній установі «Вінницька установа покарань №1», в установі він не працював та не має доходів, перебуває на повному державному забезпеченні. Відтак, його матеріальне становище не дозволяє сплатити судовий збір в розмірі 1 211,20 грн (а.с.27).

Вимоги до позовної заяви та документи, що додаються до позовної заяви визначені статтями 175 і 177 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2024 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору залишено без задоволення, позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу п`ятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків.

Відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , крім інформації про відсутність доходів у Державній установі «Вінницька установа покарань №1», інших відомостей про фінансове становище не надав, а відтак вважав, що обставини про його поганий фінансовий стан в повній мірі не підтверджені довідками з цієї установи.

Залишаючи без руху позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява підписана представником позивача та подана ним до суду за відсутності підтвердження повноважень такої особи на підписання позовної заяви та подання позовної заяви до суду згідно з договором про надання правничої допомоги.

Суд також вказав, що позивачем у позовній заяві не зазначено докази, що підтверджують завдання йому моральної шкоди, зокрема, відсутні докази причинно-наслідкового зв`язку між моральними стражданнями позивача та діями відповідача Державної установа «Вінницька установа покарань №1», інші письмові докази, якими позивач може підтвердити викладені обставини та вимоги. Позовна заява містить лише загальні посилання на наявність підстав, на думку позивача, для відшкодування моральної шкоди, та відповідно не містить відомостей, у чому саме полягає заподіяна позивачу моральна шкода. Тому суд дійшов висновку, що позивачу слід обґрунтувати суму заявленої ним моральної шкоди в розмірі 100 грн та надати відповідний розрахунок, згідно з яким позивач оцінив свої моральні страждання.

Судом зазначено, що якщо позов подано до кількох відповідачів, то позовна заява повинна містити зміст позовних вимог щодо кожного з них, а тому позовні вимоги підлягають уточненню.

Також суд виходив з того, що позивачем не сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн, і ухвалою суду від 08 лютого 2024 року клопотання про звільнення від сплати судового збору залишено без задоволення (а.с.34,36-37).

Згідно довідки про доставку електронного листа, вказані судові рішення направлені та доставленні до електронну адресу представника ОСОБА_1 - адвоката Кравчука М.О. 12 лютого 2024 року (а.с.39).

12 лютого 2024 року від ОСОБА_1 на виконання вимог вказаної ухвали надійшла заява про усунення недоліків, в якій він зазначив, що повноваження адвоката, крім довіреності та ордеру, підтверджуються дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу». Дорученням Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної допомоги №125 від 06 лютого 2024 року ОСОБА_1 було призначено адвоката Кравчука М.О. і на підставі цього доручення видано ордер серії АВ №1061485 від 07 лютого 2024 року, копія якого надається. Наданими позивачем доказами підтверджується приниження людської гідності позивача та понесення ним моральних страждань такими порушеннями. Надані позивачем докази мають бути досліджені судом під час розгляду справи, а недоведеність є підставою для відмови у задоволенні позову, але не перешкодою для відкриття провадження у справі. Оскільки він утримується в установі виконання покарань, не працює та не має коштів, його фінансовий стан унеможливлює сплату судового збору. Щодо необхідності уточнення вимог до відповідачів, то у даній справі відповідачем є Держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державний влади - відповідачів, які зазначені у прохальній частині позовної заяви .

До вказаної заяви додано клопотання про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору (а.с.40-44).

Частиною третьою згаданої ст. 185 ЦПК України визначено, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу (ст. 187 ЦПК України).

Ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2024 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору залишено без задоволення, позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу п`ятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків.

Відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , крім інформації про відсутність доходів у Державній установі «Вінницька установа покарань №1», інших відомостей про фінансове становище не надав, а відтак вважав, що обставини про його поганий фінансовий стан в повній мірі не підтверджені довідками з цієї установи.

Залишаючи без руху позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у позовній заяві не зазначено докази, що підтверджують завдання йому моральної шкоди, зокрема, відсутні докази причинно-наслідкового зв`язку між моральними стражданнями позивача та діями відповідача Державної установа «Вінницька установа покарань №1», інші письмові докази, якими позивач може підтвердити викладені обставини та вимоги. Позовна заява містить лише загальні посилання на наявність підстав, на думку позивача, для відшкодування моральної шкоди, та відповідно не містить відомостей, у чому саме полягає заподіяна позивачу моральна шкода. Тому суд дійшов висновку, що позивачу слід обґрунтувати суму заявленої ним моральної шкоди в розмірі 100 грн та надати відповідний розрахунок, згідно з яким позивач оцінив свої моральні страждання.

Якщо позов подано до кількох відповідачів, то позовна заява повинна містити зміст позовних вимог щодо кожного з них, а тому суд вважав, що позовні вимоги підлягають уточненню.

Також суд виходив з того, що позивачем не сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн, і ухвалою суду від 13 лютого 2024 року клопотання про звільнення від сплати судового збору залишено без задоволення (а.с.45,47).

Згідно довідок про доставку електронних листів, вказані судові рішення направлені та доставленні до електронну адресу представника ОСОБА_1 - адвоката Кравчука М.О. 26 лютого 2024 року та 22 липня 2024 року (а.с.48,50).

З аналізу вимог ст. 185, 187 ЦПК України слідує, що суд першої інстанції, отримавши заяву на усунення недоліків повинен був або повернути позовну заяву, або відкрити провадження у справі.

Також суд, з урахуванням вимог ст. 127 ЦПК України, суд міг продовжити строк усунення недоліків позовної заяви (у разі часткового виконання вимог ухвали про залишення позову без розгляду).

Натомість суд, не надавши оцінки заяві ОСОБА_1 від 12 лютого 2024 року, повторно розглянув клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, яке вже вирішено судом, та знову ж залишив позов без руху, зазначивши в ухвалі ті ж самі підстави для залишення позову без руху, за винятком надання документів на підтвердження повноважень представника.

Повторна ухвала про відмову у задоволенні клопотання про звільнення від спати судового збору та ухвала про залишення позову без руху двічі направлялася на адресу представника позивача.

Суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 не було виконано вимоги ухвали суду від 13 лютого 2024 року про залишення позовної заяви, 13 серпня 2024 року на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України визнав неподаною та повернув позовну заяву (а.с.51-52).

Разом з тим, за обставин даної справи, підстав повертати позовну заяву через не усунення недоліків не було, оскільки ОСОБА_1 виконав вимоги ухвали суду від 08 лютого 2024 року.

Зі змісту повторної ухвали суду від 13 лютого 2024 року про залишення позову без руху слідує, що недоліки позовної заяви ОСОБА_1 полягали, зокрема, у тому, що ним не було зазначено докази, що підтверджують завдання йому моральної шкоди, зокрема, відсутні докази причинно-наслідкового зв`язку між моральними стражданнями позивача та діями відповідача Державної установа «Вінницька установа покарань №1», інші письмові докази, якими позивач може підтвердити викладені обставини та вимоги. Позовна заява містить лише загальні посилання на наявність підстав, на думку позивача, для відшкодування моральної шкоди, та відповідно не містить відомостей, у чому саме полягає заподіяна позивачу моральна шкода.

У п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України зазначено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Усуваючи недоліки позовної заяви відповідно до вимог ухвали суду від 08 лютого 2024 року про залишення позовної заяви без руху, ОСОБА_1 зазначив, що доданими до позовної заяви доказами, зокрема, листом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 19 лютого 2023 року, підтверджується приниження людської гідності позивача та понесення ним моральних страждань такими порушеннями. Під час його утримання в ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» було порушені його законні права на забезпечення належних житлово-побутових умов у камерному приміщенні і така моральна шкода оцінена ним у 100 гривень.

Відтак, ОСОБА_1 зазначено докази що підтверджують викладені в позовній заяві обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Нормами процесуального права визначено, що кожна сторона самостійно визначає обсяг доказів, які вона надає суду у підтвердження своїх вимог та заперечень, а оцінка достатності наданих доказів судом здійснюється під час судового розгляду.

Що стосується вимоги суду про уточнення позовних вимог, то усуваючи недоліки позовної заяви в цій частині ОСОБА_1 зазначив, що у даній категорії справ відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Таким чином позивач вважає, що відповідачем у справі є Держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади - відповідачів, зазначених у прохальній частині позовної заяви.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц, на який послався позивач, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України від 05 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. ДКСУ та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення за результатами розгляду справи, у мотивувальній його частині зазначає, чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду (п. 4 ч. 4 ст. 265 ЦПК України).

Статтею 266 ЦПК України визначено, що суд, ухвалюючи рішення проти кількох відповідачів, повинен зазначити, в якій частині рішення стосується кожного з них, або зазначити, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Відтак, вказана обставина не може бути підставою для повернення позовної заяви.

Що стосується сплати ОСОБА_1 судового збору, то позовні вимоги обґрунтовані порушенням ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» його законних прав, а саме на забезпечення належних житлово-побутових умов у камерному приміщенні. Тому позивач просить, з посиланням на ст. 1167, 1173 ЦК України стягнути на його користь моральну шкоду, завдану, на його думку, органом виконання покарань.

У пункті 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» зазначено, що судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Хоча Державна установа «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» і не є органом державної влади або органом місцевого самоврядування, однак іншим відповідачем у позові позивач визначив Державну казначейську службу України і по суті відповідачем за цим позовом є держава Україна, яка гарантує дотримання прав громадян та інших осіб (іноземців, осіб без громадянства), у тому числі і під час відбування покарання. Тому позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір».

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №204/7586/18.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують апеляційні або касаційні суди, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Всупереч нормам процесуального права суд першої інстанції не взяв до уваги доводи та аргументи ОСОБА_1 , викладені в заяві на усунення недоліків позовної заяви, належним чином їх не проаналізував, у зв`язку з чим зробив помилковий висновок про повернення позовної заяви, що призвело до постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали.

У зв`язку з цим, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, 379, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 13 серпня 2024 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

Т.М. Шемета