КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/776/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 вересня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області, ухвалене у складі судді Селезньової Т.В. в м. Бровари 06 червня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У січні 2019 року позивач АТ «Мегабанк» звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 109-011-850-2-17-Г (з ануїтетними платежами) від 04 вересня 2017 року станом на 06 вересня 2018 року, що становить 92123,20 грн. та складається з суми заборгованості за кредитом в розмірі 55708,48 грн., суми процентів за користування кредитом за період з 01 січня 2018 року по 01 травня 2018 року в розмірі 2828,28 грн., суми комісійної винагороди за період з січня 2018 року по вересень 2018 року включно в розмірі 7301,40 грн., суми штрафу в розмірі 26285,04 грн., покласти на відповідача судовий збір 1921 грн.

Позов мотивував тим, що 04 вересня 2017 року з відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 109-011-850-2-17-Г (з ануїтетними платежами), за умовами якого позивач надав відповідачу кредитні кошти на споживчі цілі шляхом видачі з каси банку готівкою, а відповідач зобов`язався на умовах, передбачених договором, повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі згідно з додатками. Загальний розмір кредиту склав 58411,21 грн. та надавався на строк з 04 вересня 2017 року по 03 вересня 2021 року включно зі сплатою 15 % річних за користування кредитом. Пунктом 2.9 кредитного договору передбачено, що розмір щомісячного платежу становить 3096,14 грн., який включає суму ануїтетного платежу та суму щомісячної комісійної винагороди, що сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця.

Починаючи з 01 січня 2018 року, в порушення п. 1.1, 2.9, 3.2.3, 4.1 кредитного договору відповідачем не сплачуються в повному обсязі ануїтетні платежі за кредитом. Відповідно до п. 6.3 кредитного договору, у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та/або комісійної винагороди понад 90 календарних днів відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 45 % від суми кредиту, що в даному випадку становить 26285,04 грн.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2019 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 92123,20 грн. та судовий збір 1921 грн.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2019 року та ухвалу від 07 травня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

З огляду на те, що ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення не підлягає оскарженню окремо від рішення суду відповідно до ч. 1 ст. 353 ЦПК України, заперечення відповідача на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2024 року оцінюються апеляційним судом в межах даної апеляційної скарги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач вказував, що у відповідності до заяви про розгляд справи без участі позивача та його представника від 30 березня 2024 року заявник просив розглянути справу без участі сторін, однак суд не прийняв її до уваги та в рішенні суду цьому не надав ніякої оцінки. Суд обмежив доступ до правосуддя позивача та його представника, не забезпечив можливості останніх бути присутніми на судовому засіданні для реалізації своїх законних прав та інтересів, і аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 9901/949/18, від 27 травня 2020 року в справі № 9901/11/19.

Щодо забезпечення правосуддя у період воєнного стану, пояснював про наявність такої позиції. 13 березня 2022 року здійснено авіаудар по Яворівському військовому полігоні, що розташований на відстані близько 30 км. від м. Львів, де знаходиться Восьмий апеляційний адміністративний суд. Враховуючи запровадження воєнного стану на зважаючи на викладене Восьмим апеляційним адміністративним судом оголошення, представник позивача 14 березня 2022 року подав заяву щодо відкладення судового розгляду. Наведене вище свідчить про те, що у посадових осіб позивача, місцезнаходженням якого є м. Свалява Запорізької області, та представника позивача, який проживає також в Закарпатській області, могли бути не ілюзорні. а реальні побоювання щодо власної безпеки при переміщенні для участі в судовому засіданні. В попередньому судовому засіданні 15 лютого 2022 року представник позивача брав участь, матеріали справи не дають підстав вважати, що своїми діями чи недобросовісною поведінкою останній намагався затягнути розгляд справи, чим би сприяв порушенню розумних строків розгляду справи. При цьому представник позивача на виконання вимог суду апеляційної інстанції 28 лютого 2022 року помилково надіслав копії витребуваних документів в електронному вигляді не за офіційною адресою Восьмого апеляційного адміністративного суду, а за електронною адресою, з якої надходили повістки. Судом звернуто увагу, що саме ненадання відповідних доказів до суду апеляційної інстанції слугувало підставою для відмови у позові, при цьому за реалізації представником позивача права на участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції останній не зміг би забезпечити подання оригіналу платіжного доручення, обов`язок щодо подання якого визначив самостійно апеляційний суд в попередньому судовому засіданні 15 лютого 2022 року. З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку, що суд апеляційної інстанції, ухвалюючи постанову від 15 березня 2022 року без представника позивача, який виявив бажання бути присутнім в судовому засіданні в період дії правового режиму воєнного стану, розуміючи певні ускладнені обставини щодо можливості сторін прибути до суду, зокрема у зв`язку із наявністю об`єктивних побоювань щодо власної безпеки, з метою забезпечення права учасників справи брати участь у судовому процесі, мав здійснити процесуальні дії не лише задля забезпечення своєчасного, а й для справедливого судового розгляду (постанова Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14 липня 2022 року в справі № 260/4504/20, адміністративне провадження № К/990/11829/22).

Вказував, що помилково виносячи заочне рішення від 06 червня 2019 року та ухвалу від 07 травня 2024 року, суд першої інстанції прийшов до неправильного вирішення справи.

Від позивача АТ «Мегабанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу від 07 травня 2024 року - без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції не проігнорував заяву про проведення засідання без участі представника відповідача та самого відповідача, а судове рішення повністю базується на діючому законодавстві та матеріалах справи.

Так, судом встановлено, що заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2019 року позов АТ «Мегабанк» до ОСОБА_1 задоволено. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Разом із тим, з`ясування причин неявки не може бути підставою для скасування заочного рішення. Для цього відповідач має вказати докази, які мають значення для справи, та можуть призвести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю чи частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалене інше рішення.

Заявник в заяві про перегляд заочного рішення відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України не вказав та не надав жодного доказу в розумінні ст. 76 ЦПК України, який би мав істотне значення для правильного вирішення справи, не був врахований судом під час ухвалення заочного рішення. Таким чином, оскільки підставами скасування заочного рішення є поважність неявки в судове засідання відповідача та наявність істотних доказів у справі в обґрунтування заперечень проти вимог позивача, за відсутності зазначених обставин у справі суд обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

Зауважував, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції, впливали на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

04 вересня 2024 року до апеляційного суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 із викладенням заперечень на правову позицію АТ «Мегабанк» по справі, посилаючись на ст. 256, 258 ЦК України щодо застосування строку позовної давності, вважав, що відповідач звільняється від сплати відсотків по кредитному договору за минуванням строків позовної давності, в зв`язку з чим просив скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2019 року та відмовити в позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України (в редакції станом на час надходження апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Так, повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог ст. 128 - 130 ЦПК України.

Частинами 1 - 4 ст. 128 ЦПК України передбачено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка не є обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Згідно із ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 1, 2, 4, 5 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У п. 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Разом із тим, в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 повідомлявся судом про дату, час і місце розгляду справи впродовж усього часу її розгляду судом, оскільки вся поштова кореспонденція, направлена на адресу відповідача, повернута до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 12 грудня 2018 року в справі № 752/11896/17-ц, повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного інформування учасника справи про час і місце її розгляду.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув, розглянувши справу за відсутності ОСОБА_1 , щодо якого відсутні докази належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, чим позбавив відповідача можливості скористатись наданими йому ст. 43, 49 ЦПК України процесуальними правами при розгляді справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 наголошував, що ухвалюючи заочне рішення від 07 травня 2024 року, судом першої інстанції неправильно вирішено справу, посилався на неправильне застосування норм процесуального права та порушення з боку суду права сторони у справі на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Таким чином, апеляційним судом встановлено обставини, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції в зв`язку із порушенням норм процесуального права, рішення суду не може вважатись законним і обґрунтованим, не може залишатись в силі та підлягає скасуванню.

Також з наведених вище підстав як похідна від заочного рішення є необґрунтованою ухвала суду першої інстанції від 07 травня 2024 року, якою було залишено без задоволення заяву відповідача про перегляд заочного рішення.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, апеляційний суд виходить із наступного.

Судом встановлено, що 04 вересня 2017 року ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 011-850-2-17-Г, з ануїтетними платежами, тобто рівними щомісячними платежами, що підлягають до сплати відповідачем та направляються на погашення суми кредиту і процентів за користування ним та розраховуються таким чином, що в кінці строку дії цього договору, за умови виконання зобов`язання відповідачем заборгованість повністю погашається (а. с. 6 - 9).

За умовами кредитного договору, позивач надав відповідачу кредитні кошти на споживчі цілі, шляхом видачі з каси банку готівкою, а відповідач зобов`язався на умовах, передбачених даним кредитним договором, повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі згідно з додатками.

Згідно п. п. 2.2, 2.3., 2.4. кредитного договору, загальний розмір кредиту склав 58411,21 грн. та надавався на строк з 04 вересня 2017 року до 03 вересня 2021 року включно, зі сплатою 15,00 % річних за користування кредитом.

Згідно п. 3.2.3. кредитного договору відповідач зобов`язаний своєчасно та в повній сумі сплачувати щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди) за договором на передбачених договором умовах.

Пунктом 4.4 кредитного договору передбачено, що у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів, позивач облікує заборгованість за кредитом в повному обсязі на відповідному рахунку простроченої заборгованості. При цьому правовідносини сторін за цим договором не втрачають своєї чинності та діють протягом строку дії договору. З цього моменту нарахування щомісячної винагороди припиняється, процентна ставка за кредитом встановлюється у розмірі, встановленому п. 2.11 цього договору (0,1% процента річних), а за невиконання прийнятих на себе зобов`язань щодо сплати ануїтетних платежів та комісійних винагород відповідач сплачує штраф у розмірі, передбаченому п. 6.3 цього Договору.

З 02 травня 2018 року відповідачу встановлена процентна ставка у розмірі 0,1% річних.

Пунктом 2.9 кредитного договору зазначено, що розмір щомісячного платежу становить 3096,14 грн., який включає суму ануїтетного платежу (крім першого та останнього) та суму щомісячної комісійної винагороди, що сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця.

Відповідно до п. 6.3 кредитного договору у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та/або комісійної винагороди понад 90 днів, відповідач сплачує штрафу розмірі 45 % від суми кредиту.

Сума штрафу відповідно до п. 6.3 кредитного договору становить 26285,04 грн.

На підтвердження обставин видачі кредитних коштів та користування ними АТ «Мегабанк» надано копію заяви на видачу готівки з підписом ОСОБА_1 та виписку з рахунку за період з 04 вересня 2017 року по 06 вересня 2018 року (а. с. 13 - 20).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 06 вересня 2018 року заборгованість за кредитом складає 92 123,20 грн., з яких: сума залишку заборгованості за кредитом - 55 708,48 грн.; сума процентів за користування кредитом за період з 01 лютого 2018 року по 31 липня 2018 року - 2828,28 грн.; сума комісійної винагороди за період з 03 січня 2018 року по 31 травня 2018 року - 7301,40 грн.; сума штрафу в розмірі 45% від суми кредиту - 26285,04 грн. (а. с. 5).

22 червня 2018 року відповідачу направлялася вимога щодо погашення заборгованості за кредитним договором 011-850-2-17-Г від 04 вересня 2017 року, в якій банк повідомляв, що прострочена заборгованість за кредитом станом на 22 червня 2018 року складає 55708,48 грн. Прострочена заборгованість за процентами/відсотками за користування коштами складає 2814,04 грн., за комісійною винагородою за обслуговування кредитної заборгованості - 7301,40 грн., а також штраф у розмірі 45 % від суми кредиту, що становить 27140,71 грн. (а. с. 21).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 77 - 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження обставин, на які АТ «Мегабанк» посилався в позові, обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ним надано такі письмові докази: копію кредитного договору № 109-011-850-2-17-Г (з ануїтетними платежами), копію заяви на видачу готівки, розрахунок заборгованості та виписку по особовому рахунку відповідача.

Враховуючи вищевикладене, матеріалами справи підтверджується, що 04 вересня 2017 року між позивачем та відповідачем дійсно було укладено кредитний договір № 109-011-850-2-17-Г (з ануїтетними платежами).

Оскільки з розрахунку заборгованості та виписки з рахунку у їх сукупності вбачається, що відповідач (позичальник) свої зобов`язання за договором кредиту не виконав належним чином, допустив прострочення в платежах, йому нараховано позивачем передбачений умовами договору штраф в розмірі 26285,04 грн. (45% від суми кредиту).

Відповідач розмір заборгованості по кредиту, по процентам та по іншим нарахуванням, які були передбачені договором, в апеляційній скарзі не оспорив, розрахунки не спростував, не надав доказів на підтвердження сплати коштів у більшому розмірі і на підтвердження відсутності боргу, в зв`язку з чим апеляційний суд приходить до висновку про те, що у позивача відповідно до вимог ст. 1048, 1050 ЦК України виникло право дострокового повернення кредитних коштів в повному обсязі, та про стягнення з відповідача на користь позивача доведеної ним суми заборгованості ОСОБА_1 за кредитом в розмірі 55708,48 грн., суму несплаченої комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості за період з 03 січня 2018 року по 31 травня 2018 року в розмірі 7301,40 грн., суми штрафу в розмірі 26285,04 грн.

Разом із тим, із розрахунку заборгованості та позовних вимог вбачається, що позивач продовжував нараховувати відповідачу проценти за користування кредитом після дати пред`явлення такої вимоги, які станом на день пред`явлення позову нараховані ним в розмірі 2828,28 грн., при цьому у вимозі щодо погашення заборгованості АТ «Мегабанк» зазначав про розмір заборгованості за процентами 2814,04 грн.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення із ОСОБА_1 14,24 грн. процентів за кредитним договором від 04 вересня 2017 року за користування кредитом, нарахованих після зміни позивачем строку виконання основного зобов`язання (пред`явлення вимоги про дострокове стягнення, є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Вирішуючи заяву ОСОБА_1 про застосування позовної давності до вимог про стягнення заборгованості по процентам за кредитним договором, апеляційний суд враховує таке.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року в справі № 200/11343/14-ц сформовано правовий висновок, відповідно до якого якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року в справі № 317/3698/15-ц, Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року № 6-2667цс16, Верховного Суду від 07 листопада 2018 року в справі № 0907/2-7453/2011, від 21 серпня 2018 року в справі № 288/1361/15-ц.

Згідно ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, сума процентів за користування кредитом нарахована позивачем за період з 01 лютого 2018 року по 31 липня 2018 року, з позовом АТ «Мегабанк» звернувся в січні 2019 року в межах строку позовної давності, відтак, заява ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, є обов`язковою підставою для його скасування та прийняття нової постанови про часткове задоволення позову, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом в розмірі 55708,48 грн., суму процентів за користування кредитом за період з 01 лютого 2018 року по 31 травня 2018 року в розмірі 2814,04 грн., суму комісійної винагороди за період з 03 січня 2018 року по 31 травня 2018 року в розмірі 7301,40 грн., суму штрафу в розмірі 26285,04 грн., всього 92108,96 грн.

В решті позову апеляційний суд відмовляє із зазначених вище підстав.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат, виходячи з того, що за наслідками апеляційного перегляду позов задоволено на 99 %.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 1921 грн., з яких 1901,79 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Відповідачем за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір в розмірі 2305,20 грн., з яких 23,05 грн. підлягають стягненню з позивача на користь відповідача пропорційно до задоволення апеляційної скарги.

Шляхом зустрічного зарахування із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1878,74 грн. судових витрат.

Керуючись ст. 7, 367, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2019 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов Акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Мегабанк» (м. Київ вул. Січових Стрільців 17 ) заборгованість за кредитним договором № 109-011-850-2-17-Г (з ануїтетними платежами) від 04 вересня 2017 року, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 55708,48 грн., суми процентів за користування кредитом за період з 01 лютого 2018 року по 31 травня 2018 року в розмірі 2814,04 грн., суми комісійної винагороди за період з 03 січня 2018 року по 31 травня 2018 року в розмірі 7301,40 грн., суми штрафу в розмірі 26285,04 грн., всього 92108,96 грн., а також судові витрати в розмірі 1878,74 грн.

В решті позову Акціонерного товариства «Мегабанк» відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.