КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 760/20600/20

номер провадження №22-ц/824/1740/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Солом`янського районного суду м. Києва 11 жовтня 2023 року /суддя Українець В.В./

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна. Просила суд, з урахуванням збільшених позовних вимог ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на 60/100 частин квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 40/100 частин квартири АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Subaru XV», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

16 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю (а.с. 40-48) та просив суд ухвалити рішення, яким визнати його особистою приватною власністю квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Subaru XV», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва 11 жовтня 2023 року первісний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна задоволено частково.

У порядку поділу майна визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

У порядку поділу майна визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Subaru», 2015 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

У порядку поділу майна визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

У порядку поділу майна визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Subaru», 2015 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 6306 гривень.

Відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю. /т. 2 а.с. 12-15/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, постановити нове рішення яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю задовольнити у повному обсязі.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема, судом не враховано відомості про доходи сім`ї у період шлюбу. Зазначав, що сукупний бюджет сім`ї за період з 01.08.2007 по січень 2016 року склав 396 453,65 грн., у тому числі у складі трьох осіб з 01.08.2007 по 11.10.2013 - 262 258,3 грн., за період з 11.10.2013 по січень 2016 року - 134 195,35 грн., що вочевидь не вистачало б на придбання спірного нерухомого та рухомого майна. Вказував, що не надано оцінку поясненням ОСОБА_1 про виручені від продажу за договором купівлі-продажу квартири від 23.05.2012 року, реєстровий номер 243, кошти у розмірі 32 000 доларів США. У вересні 2013 року 32 000 доларів США становили 262 400 грн. Також 11.01.2012 ОСОБА_1 було продано належний йому на праві приватної власності (придбаний до шлюбу - 01.09.2006) автомобіль NISSAN MAXIMA. Оскільки наявних у нього коштів не вистачало для придбання квартири АДРЕСА_1 , він позичив у ОСОБА_4 кошти у розмірі 800 000 грн., що підтверджується нотаріально посвідченою заявою останнього від 23.11.2021 про повний розрахунок. Також вказував, що згода одного з подружжя на укладення попереднього договору не означає його згоди на укладення основного договору, що не може підтверджувати спільність власності.

ОСОБА_1 про розгляд справи в порядку письмового провадження поінформована належним чином, її адвокат Кухаренко О.В. знайомилась з матеріалами справи, з відзивом на апеляційну скаргу до суду не зверталась.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 01 серпня 2007 року /а.с. 7/.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року шлюб між сторонами розірвано.

Позивач за первісним позовом з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила суд ухвалити рішення, яким:

- визнати за нею право власності на 60/100 частин квартири АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 40/100 частин квартири АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Subaru XV», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Вважала, що саме такий поділ спільного майна не зашкодить інтересам сторін та їх дітям. Залишення автомобіля відповідачу є компенсацією вартості 10 відсотків квартири за цінами, дійсними на момент придбання спірного майна.

Відповідач за первісним позовом заперечував проти задоволення вимог. Вказував, що на сьогодні визначити вартість автомобіля не можливо, оскільки він перебуває в користуванні третіх осіб та інформація про стан транспортного засобу відсутня.

ОСОБА_1 у зустрічному позові, заперечуючи проти вимог первісного позову, вказує на те, що спірне майно було придбано за особисті кошти позивача за зустрічним позовом та просив визнати його особистою приватною власністю квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Subaru XV», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Здійснюючи розподіл спільного майна подружжя по частині кожному, суд першої інстанції вірно керувався вимогами п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України про те, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Водночас, частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

ОСОБА_1 вказував на те, що до укладення шлюбу він був власником інших квартир, а саме: квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29 червня 2005 року та квартири АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19 листопада 2005 року (а.с. 59-60).

Квартира АДРЕСА_2 була відчужена ОСОБА_1 23 травня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23 травня 2012 року (а.с. 58).

Квартира АДРЕСА_3 була відчужена ОСОБА_1 у серпні 2016 року на підставі попереднього договору купівлі-продажу квартири від 18 серпня 2016 року (а.с. 61-62).

Відповідач за первісним позовом зазначає про те, що кошти від продажу вказаних квартир він використав для придбання 11 жовтня 2013 року квартири АДРЕСА_1 та придбання 13 січня 2016 року автомобіля марки «Subaru XV», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Аналогічні доводи містить і апеляційна скарга.

Разом з тим, відповідачем за первісним позовом не надано жодних доказів на підтвердження придбання ним спірної квартири та автомобіля за особисті кошти, оскільки квартира АДРЕСА_2 була ним відчужена 23 травня 2012 року, тобто майже за півтора роки до купівлі спірної квартири - 11 жовтня 2013 року, а квартира АДРЕСА_3 була відчужена ОСОБА_1 у серпні 2016 року, тобто вже після купівлі спірної квартири та автомобіля, який був придбаний у січні 2016 року.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 70 СК України визначено, що в разі поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Квартира АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11 жовтня 2013 року (а.с. 214).

У матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена заява ОСОБА_1 , в якій остання дає згоду на придбання квартири АДРЕСА_1 та розпорядження у зв`язку з цим спільними грошовими коштами її чоловіком - ОСОБА_1 . При цьому вона заявляє, що такий правочин відповідає інтересам сім`ї (а.с. 215).

Вбачається, що ОСОБА_1 придбав зазначену квартиру, перебуваючи у зареєстрованому шлюбу з ОСОБА_1 , яка надала нотаріально завірену згоду на придбання цієї квартири за спільні кошти подружжя, а тому зазначене нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Беззаперечних доказів того, що майно, придбане у шлюбі, було придбано виключно за особисті кошти апелянта, придбавалось не в інтересах сім`ї, матеріали справи не містять.

Доводи апелянта щодо недостатності доходів сім`ї, апеляційний суд відхиляє, оскільки сторони перебували у шлюбі з 2007 року, дії вчинені з майном відповідали інтересам сім`ї. іншого апелянтом не доведено.

Щодо автомобіля марки «Subaru XV», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу автомобіля № 01/06/2016 SUB від 06 січня 2016 року (а.с. 103-104), зазначений автомобіль придбаний також у шлюбі, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частинами 2, 3 ст. 70 СК України передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Обґрунтованих підстав для відступу від рівності часток при поділі майна сторін, сторонами не зазначено.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірних висновків, що квартира АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Subaru», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , підлягають поділу між сторонами в рівних частках.

Доводи апеляційної скарги, щодо придбання майна за особисті кошти, не підтверджені належним чином, оскільки всі правочини з майном, зокрема і особистим, вчинені після 2007 року, доказів того, що вони вчинені не в інтересах сім`ї апелянтом не надано, доходи, на які посилається апелянт недостатні для купівлі нерухомості в обох сторін.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва 11 жовтня 2023 року - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва 11 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: