Справа № 203/1772/24
Провадження № 2-др/203/28/2024
УХВАЛА

30 серпня 2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Сядро Г.Г.,

за участі:

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву відповідача (заявника) про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації, та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

22.08.2024 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся відповідач ОСОБА_1 (далі заявник) із заявою про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації, та відшкодування моральної шкоди, в якій просить суд:

- ухвалити додаткове рішення у справі №203/1772/24 про стягнення з позивача на його користь сплачених ним витрат на юридичні послуги в сумі 35000,00 грн.

В обґрунтування вимог заяви заявник зазначив, що 19.08.2024 року суд відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, та відшкодування моральної шкоди. У відзиві на позов відповідач вказав, що він очікує понести витрати на правничу допомогу у орієнтовному розмірі 30000,00 грн, та з посиланням на положення ч. 8 ст. 141 ЦПК України, заявляв про надання протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду доказів понесених витрат на правничу допомогу. Як зазначив відповідач (заявник), він укладав договір з ФОП ОСОБА_3 про надання юридичних послуг та сплатив за надані юридичні послуги суму у розмірі 35000,00 грн.

Тому відповідач звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача на користь відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 35000,00 грн.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22.08.2024 року, судову справу №203/1772/24, провадження №2-др/203/28/2024, за заявою про ухвалення додаткового рішення суду було розподілено головуючому судді Ханієвій Ф.М. та передано канцелярією суду 23.08.2024 року.

Судове засідання з розгляду заяви було призначене судом на 30.08.2024 року, в яке з`явився відповідач (заявник).

Позивач та (або) його представник у судове засідання не з`явились, належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду заяви.

26.08.2024 року представник позивача подав до суду заперечення проти заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення суду в цивільній справі, посилаючись на те, що представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Тому, якщо особа бажає отримати відшкодування витрат на правничу допомогу, то перед укладенням договору, їй варто впевнитись у тому, що її інтереси в суді буде представляти саме адвокат.

Також, за твердженнями представника позивача, з посиланням на судову практику ВС, витрати на ті ж послуги, надані юристами, які не є адвокатами, відшкодуванню не підлягають. Порядок оформлення адвокатом рахунку для оплати, наданих ним послуг, та оподаткування грошових доходів фізичної особи-підприємця та самозайнятої особи, яка провадить незалежну професійну діяльність за ставками внеску до бюджету перебуває за межами предмету дослідження питання витрат на професійну правничу допомогу (постанови ВС від 12.09.2018 року у справі №810/4749/15, від 08.10.2019 року у справі №922/1747/19, від 09.09.2021 року у справі №910/7304/20). Отже, для цілей відшкодування витрат на правову допомогу головне, щоб така допомога надавалась адвокатом. При цьому представник позивача звернув увагу суду на те, що відповідачем був укладений договір про надання юридичних послуг з ФОП ОСОБА_3 , а не договір про надання правничої допомоги з адвокатом, а розмір заявлених витрат на юридичні послуги у сумі 35000,00 грн не відповідає критеріям реальності та розумності, є необґрунтованим.

З огляду на викладене, представник позивача просить суд відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

Також разом із запереченнями проти заяви про ухвалення додаткового рішення представник позивача просить суд розглянути заяву за відсутності позивача та його представника.

Суд, заслухавши думку відповідача, на підставі положень ст. ст. 128, 211, 223, 270 ЦПК України розглянув заяву за відсутності позивача та його представника.

Під час судового засідання відповідач підтримав вимоги своєї заяви та просив суд їх задовольнити, підстави звернення до суду із заявою пояснив суду таким чином, як про це вказано вище. Також відповідач зазначив, що у нього з 2019 року було декілька адвокатів, а адвокат Шевчук О.М. йому дуже допомагає, консультує, надає якісну правову допомогу. Крім того, відзив на позов складається із 15 сторінок. Адвокат дуже авторитетна та допомагає йому. Він сплатив їй гроші по договору та бажає наразі їх компенсувати. Відповідач наголосив на тому, що ФОП ОСОБА_3 є адвокатом.

Суд, заслухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що на підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу ФОП ОСОБА_3 він надав суду копії: договору №б/н про надання юридичних послуг від 27.10.2023 року, платіжні інструкції, акти наданих послуг на загальну суму 35000,00 грн.

При цьому в матеріалах справи містяться документи, на підтвердження повноважень представника відповідача адвоката Круглого В.В., який ознайомлювався з матеріалами справи 20.05.2024 року, а саме: копії договору про надання правничої допомоги від 20.05.2024 року та ордер на надання правничої (правової) допомоги від 20.05.2024 року.

Водночас відповідач не надав суду доказів на підтвердження своїх тверджень про те, що ФОП ОСОБА_3 , з якою він уклав договір про надання юридичних послуг від 27.10.2023 року, є адвокатом, та те, що нею була надана відповідачу правнича допомога саме у цивільній справі №203/1772/24 як відповідачу по справі.

Суд зазначає, що відповідно до положень частин 1, 2 ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати , зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-3 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до положень частин 1-6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до положень ч. 1, ч. 5 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Аналіз викладених вище норм ЦПК України вказує, що професійна правнича допомога надається саме адвокатом у конкретній справі, а розмір витрат на професійну правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 3, ч. 5 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року №5076-VI, договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ст. ст. 19, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону №5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Аналіз викладеного вище вказує, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Суд бере до уваги те, що для вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (постанова Верховного Суду від 02.10.2019 року, справа №815/1479/18, додаткова постанова Верховного Суду від 05.09.2019 року, справа №826/841/17, додаткова постанова Верховного Суду від 06.03.2019 року, справа №922/1163/18).

З урахуванням положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд бере до уваги вказані правові висновки Верховного Суду.

Також відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд враховує те, що у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece)).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до положень ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, як видно з наданих відповідачем письмових доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, йому були надані юридичні послуг ФОП ОСОБА_3 за договором №б/н від 27.10.2023 року. Проте відшкодуванню підлягають витрати на надання правничої допомоги адвокатом, а не іншими суб`єктами підприємницької діяльності, зокрема, фізичною особою-підприємцем. При цьому відповідач не надав суду доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена ним за представництво його інтересів в суді саме в цивільній справі №203/1772/24.

Отже, у ході судового розгляду заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення суд дійшов висновку, що відповідач на противагу вимогам чинного законодавства України не довів суду належними та допустимими доказами понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 35000,00 грн.

З огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви відповідача (заявника) про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі.

Керуючись статтями 3-13, 133, 141, 258-260, 270, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви відповідача (заявника) про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації, та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складений 30.08.2024 року.

Суддя Ф.М. Ханієва