Справа № 950/2373/24
Провадження № 2-с/950/13/24
ЛЕБЕДИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

19 вересня 2024 року м. Лебедин

Лебединський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Косолапа В.М.,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко Я.О.,

боржника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою у якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ, виданий Лебединським районним судом Сумської області 23.08.2024 у справі № 950/2373/24 за заявою ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 всіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Обґрунтовуючи заяву ОСОБА_1 зазначає, що шлюбні відносини з ОСОБА_2 припинені, спільно вони не проживають. При цьому за власним бажанням, їх син ОСОБА_3 проживає разом із ним в с. Михайлівка. Це рішення було спільним і заявник проти цього не заперечувала. Факт проживання сина із боржником підтверджується довідкою депутата. ОСОБА_1 вважає, що у даному випадку між сторонами наявний спір, що є перешкодою для звернення до суду із заявою про видачу судового наказу. Враховуючи відсутність боргових зобов`язань перед ОСОБА_2 та фактичне проживання сина не з матір`ю, ОСОБА_1 вказує на те, що у стягувача відсутнє суб`єктивне право вимагати видачі судового наказу про стягнення аліментів.

ОСОБА_1 у судовому засіданні заяву підтримав, вказав, що син проживає з ним. Доньку він згоден забезпечувати. ОСОБА_2 у судове засіданні не з`явилась, з огляду на положення ч. 3 ст. 432 ЦПК України, неявка стягувача не є перешкодою для розгляду заяви.

Заслухавши пояснення боржника, дослідивши доводи поданої заяви та матеріали справи, суд зазначає наступне.

Так, 27.09.2008 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, який було зареєстровано Лебединським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Сумській області (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у подружжя народився син ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 (а.с. 9).

Також, ІНФОРМАЦІЯ_4 у подружжя народилась донька ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 (а.с. 12).

23.08.2024 Лебединським районним судом Сумської області видно наказ, яким вирішено стягнути з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 01.08.2024 (а.с. 20).

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ст. 172 ЦПК України у разі ненадходження до суду заяви від боржника про скасування судового наказу протягом п`яти днів після закінчення строку на її подання судовий наказ набирає законної сили, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, коли судовий наказ набирає законної сили у день його видачі.

Тобто судовий наказ про стягнення аліментів набирає законної сили у момент його видачі, а процедура скасування наказу за заявою боржника, передбачена ст. 170 ЦПК України, не застосовується.

Відповідно до ст. 173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виняток з цього правила становлять наведені у статті 432 ЦПК України причини, за якими рішення суду може бути не виконаним.

Згідно з ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Тобто за наявності відповідних підстав, виконавчий документ (в даному випадку судовий наказ) може бути невиконаним.

До підстав для невиконання рішення суду (визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню), відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

У даному випадку боржник зазначає, що у стягувача відсутнє право вимоги, оскільки як стверджує ОСОБА_1 син проживає разом із ним. Суд вважає такі доводи необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

При зверненні до суду, до заяви про видачу судового наказу ОСОБА_2 додала довідки про реєстрацію місця проживання дітей, які зареєстровані у кв. АДРЕСА_1 .

Тобто ОСОБА_2 мала право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу на підставі ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України та п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України.

При цьому, в межах даної справи судовий наказ видано щодо стягнення аліментів на двох дітей. Із змісту заяви боржника не вбачається, що останній заперечує право на отримання стягувачем аліментів на доньку.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню за таких обставин, становитиме непропорційне втручання у права дитини (доньки) на забезпечення належного утримання для задоволення її потреб.

Суд також враховує положення ч. 7 ст. 170 ЦПК України, яка передбачає, що у разі видачі судового наказу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Тобто за наявності відповідних підстав, боржник не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, якщо на момент такого звернення до суду існують обставини, які не були (не могли бути) враховані при видачі судового наказу.

За викладених вище обставин заява про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 160-161, 260-261, 432 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу, виданого Лебединським районним судом Сумської області 23.08.2024 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 01.08.2024 таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 20.09.2024.

Суддя Вадим КОСОЛАП