КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Ламбуцька Т.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Голєвої О.Я. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_3 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Національного банку України, в якому просив: стягнути з НБУ на його користь у відшкодування упущеної вигоди 13% річних на суму 2 100,00 грн. з 13.05.2021 до фактичного виконання рішення; стягнути з НБУ на його користь 1 000 000 грн. у відшкодування моральної (немайнової шкоди).

В обґрунтування позовних вимог вказував, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.08.2020, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 17.12.2020 у справі № 761/14537/15-ц, стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 100 грн.

12.01.2021 Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №761/14537/15-ц з примусового виконання ухвали Шевченківського районного суду м.Києва від 14.08.2020, з яким позивач звернувся до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Разом з тим, повідомленням старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шеремета О.В. від 18.01.2021 виконавчий лист № 761/14537/15-ц, виданий Шевченківським районним судом м. Києва 12.01.2021, було повернуто стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 4 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

У подальшому, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.03.2021, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 08.07.2021 у справі № 761/1453715-ц, визнано протиправними та скасовано рішення державного виконавця 18.01.2021 у формі повідомлення про повернення без прийняття до виконання виконавчого листа № 761/14537/15-ц, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 12.01.2021 та зобов`язано орган державної виконавчої служби прийняти до виконання виконавчий лист, відкрити виконавче провадження та вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі та інші дії, спрямовані на своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення.

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шеремета О.В. від 09.04.2021 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 за виконавчим листом № 761/14537/15-ц, виданим Шевченківським районним судом м. Києва 12.01.2021 з примусового виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 14.08.2020 у справі № 761/14537/15-ц.

Так, з метою виконання зазначеного виконавчого документа, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, державним виконавцем було направлено відповідну платіжну вимогу на примусове списання коштів № НОМЕР_1-32 від 28.04.2021 до НБУ (як банку, який згідно із законом обслуговує банківські рахунки неплатоспроможного банку ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»).

Однак, НБУ листом від 12.05.2021 за № 55-0007/40817 повернув зазначену платіжну вимогу без виконання, посилаючись на положення п. 10 глави 1 розділу VІ Інструкції про міжбанківський переказ коштів в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 16.08.2006 № 320.

На думку позивача, відповідач у порушення вимог п. 15 ч. 1 ст. 42 Закону України «Про Національний банк України» відмовив державному виконавцю у безспірному списанні коштів з рахунку неплатоспроможного банку на примусове виконання судового рішення, чим заподіяв позивачу, як стягувачу за цим судовим рішенням, майнової та немайнової шкоди.

Крім того, 25.11.2022 виконавче провадження № НОМЕР_1 було закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з виконанням судового рішення у повному обсязі згідно з виконавчим документом про, що державним виконавцем винесено відповідну постанову, а 29.11.2022 на рахунок позивача надійшли грошові кошти за вказаним виконавчим провадженням.

За таких обставин, ухвалене на його користь судове рішення у цивільній справі № 761/14537/15-ц, яке набрало законної сили, залишалось не виконаним 566 днів, оскільки відповідач перешкодив виконанню цього рішення та відмовився вчинити передбачені законом дії, спрямовані на виконання цього судового рішення органом ДВС.

Отже, у випадку не порушення відповідачем права позивача, останній отримав би процентний прибуток у розмірі 13% річних на суму 2 100 грн. з дня, наступного за днем 12.05.2021 до дня фактичного виконання 29.11.2022, у зв`язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає упущена вигода у розмірі 423,34 грн.

Крім того, виходячи з характеру порушеного права та обсягу, глибини і тривалості завданих душевних страждань, приниження авторитету держави та довіри до її спроможності до належного урядування, з урахуванням загальних засад цивільного права, позивач вважав розумним та справедливим розміром стягнення з відповідача відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16.10.2023 у задоволенні позову відмовлено (а.с.170-180).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив відсутність в діях відповідача протиправної поведінки, з огляду на зміст ст. 20 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а також відсутність прямого причинного зв`язку між діями відповідача та завданою шкодою внаслідок не виконання рішення суду боржником.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставина справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не застосував п. 15 ч. 1 ст. 42 Закону України "Про Національний банк України", який імперативно зобов`язує Національний банк України здійснити безспірне списання з рахунків Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі судового рішення та відповідною вимогою державного виконавця, та безпідставно послався на норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", які не регулюють спірні правовідносини і не стосуються обставин справи.

Вказує, що мотивувальна частина оскаржуваного рішення містить не релевантні посилання на ст.ст. 2, 3, 4, 20 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та ст.ст. 2, 6, 7, 55 Закону України "Про Національний банк України", які не мають жодного відношення до цієї справи та регулюють правовідносини, які виникли між сторонами цього спору.

Зазначає, що положення ч. 2 ст. 20 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлює обмеження (заборони) виключно для самого Фонду, а не для інших суб`єктів, тобто цією нормою не заборонено відповідачу здійснювати безспірне списання з рахунків Фонду.

Крім того, заборони (обмеження), встановлені ч. 5 ст. 20 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", стосуються виключно накладення арешту та забезпечення позову, проте не стосуються безспірного списання коштів за розпорядженням державного виконавця.

За вказаних обставин, вважає, що висновки суду першої інстанції про існування мораторію чи або юридичного імунітету проти безспірного списання коштів з рахунків Фонду на підставі судового рішення суперечать принципу верховенства права та є помилковими.

Також, зазначає, що шкода у цій справі заподіяна не самим фактом тривалого невиконання судового рішення, а відмовою відповідача здійснити безспірне списання коштів за розпорядженням виконавця. Отже, протиправні дії відповідача спричинили шкоду не самим по собі невиконанням рішення, а саме перешкоджанням виконанню рішення судового рішення (а.с.201-205).

Позивач у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що 12.01.2021 Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №761/14537/15-ц на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 14.08.2020 у справі № 761/14537/15-ц про стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу у сумі 2 100 грн. (а.с.49,50).

Повідомленням старшого державного виконавця Шевченківського районного ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шеремета О.В. від 18.01.2021 виконавчий лист №761/14537/15-ц, виданий Шевченківським районним судом м. Києва 12.01.2021, було повернуто стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 4 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.03.2021, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 08.07.2021 у справі № 761/1453715-ц, визнано протиправними та скасовано рішення державного виконавця 18.01.2021 у формі повідомлення про повернення без прийняття до виконання виконавчого листа №761/14537/15-ц, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 12.01.2021 та зобов`язано орган державної виконавчої служби прийняти до виконання виконавчий лист, відкрити виконавче провадження та вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі та інші дії, спрямовані на своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шеремета О.В. від 09.04.2021 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 за виконавчим листом № 761/14537/15-ц, виданим Шевченківським районним судом м.Києва 12.01.2021 з примусового виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 14.08.2020 у справі № 761/14537/15-ц (а.с.51,52).

З метою виконання зазначеного виконавчого документа, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮ України від 02.04.2012 № 512/5, державним виконавцем було направлено відповідну платіжну вимогу на примусове списання коштів № НОМЕР_1-32 від 28.04.2021 до НБУ (як банку, який згідно із законом обслуговує банківські рахунки неплатоспроможного банку ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»).

НБУ листом від 12.05.2021 за № 55-0007/40817 повернув зазначену платіжну вимогу без виконання, посилаючись на положення п. 10 глави 1 розділу VІ Інструкції про міжбанківський переказ коштів в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 16.08.2006 за № 320 (а.с.53,54).

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу його задоволення, посилався на те, що НБУ не списав з розрахункового рахунку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб грошові кошти на підставі платіжної інструкції від 28.04.2021, складеної державним виконавцем Шевченківського районного ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Так, відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника під час здійснення примусового виконання виконавчих документів.

Зокрема, законодавцем встановлено заборону на звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статей 19-1 та Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18- 1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Частиною 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» також передбачено, що не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Національний банк України на підставі пункту 16 статті 42 Закону України «Про Національний банк України» веде рахунки Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Основною функцією НБУ згідно з ст. 6 Закону України «Про Національний банк України» є забезпечення стабільності грошової одиниці України, а однією з інших функцій, передбачених ст. 7 Закону України «Про Національний банк України», є здійснення банківського регулювання та нагляду на індивідуальній та консолідованій основі.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про Національний банк України» головна мета банківського регулювання і нагляду - безпека та фінансова стабільність банківської системи, захист інтересів вкладників і кредиторів.

Національний банк України здійснює функції банківського регулювання і нагляду на індивідуальній та консолідованій основі за діяльністю банків та банківських груп у межах та порядку, передбачених законодавством України.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про банки і банківську діяльність» метою банківського нагляду є стабільність банківської системи та захист інтересів вкладників і кредиторів банку щодо безпеки зберігання коштів клієнтів на банківських рахунках.

Наглядова діяльність НБУ охоплює всі банки, їх відокремлені підрозділи, афілійованих та споріднених осіб банків, банківські групи, учасників банківських груп на території України та за кордоном, установи іноземних банків в Україні, а також інших юридичних та фізичних осіб у частині дотримання вимог цього Закону щодо здійснення банківської діяльності.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Разом з тим, відповідно до ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Для цього Фонд наділено відповідними функціями, серед яких, зокрема: ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників, підвищення рівня фінансової грамотності населення відповідно до цього Закону (статті 4 Закону).

За положеннями ст. 20 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є єдиним розпорядником коштів, акумульованих у процесі його діяльності. Кошти Фонду не включаються до Державного бюджету України, не підлягають вилученню і можуть використовуватися Фондом виключно для: 1) виплати гарантованої суми відшкодування вкладникам коштів за вкладами відповідно до цього Закону; 2) покриття витрат, пов`язаних з виконанням покладених на Фонд функцій та повноважень, зокрема, пов`язаних з процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, у межах кошторису витрат Фонду, затвердженого адміністративною радою Фонду; 2-1) погашення облігацій і виплата доходів за ними (сплата векселів), враховуючи витрати, пов`язані з їх розміщенням (видачею); 2-2) покриття витрат, пов`язаних із залученими Фондом кредитами; 3) забезпечення поточної діяльності Фонду, утримання його апарату, розвитку його матеріально-технічної бази в межах кошторису витрат, затвердженого адміністративною радою Фонду; 4) надання фінансової підтримки приймаючому або перехідному банку; 7) надання кредиту перехідному банку, створеному з метою, визначеною пунктом 2 частини двадцятої статті 42 цього Закону, на підставі рішення Кабінету Міністрів України про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку у спосіб, визначений пунктом 4 частини другої статті 39 цього Закону, у порядку та на умовах, визначених нормативно-правовими актами Фонду; 8) формування статутного капіталу перехідного банку; 10) повернення гарантійних внесків, перерахованих учасниками відкритого конкурсу у випадках, передбачених цим Законом; 11) здійснення перерахувань до Державного бюджету України за рішенням виконавчої дирекції Фонду відповідно до цього Закону.

Фонд має право інвестувати кошти в державні цінні папери України та облігації міжнародних фінансових організацій, що розміщуються на території України (ч. 3 ст. 20 Закону).

Фонд здійснює інвестиційну діяльність на засадах затвердженого адміністративною радою Фонду інвестиційного плану виходячи із потреб забезпечення виконання функцій Фонду (ч. 4 ст. 20 Закону).

На майно, у тому числі кошти, Фонду не може бути накладений арешт, а також застосовані способи забезпечення позову (ч. 5 ст. 20 Закону).

Таким чином, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено вичерпний перелік підстав, за якими можливе використання грошових коштів з рахунків Фонду, а також встановлено пряму заборону на звернення стягнення та накладення арешту на кошти, що знаходяться на рахунках Фонду. Виходячи із вимог вказаного Закону, кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, не підлягають вилученню, рахунки Фонду є рахунками зі спеціальним режимом їх використання, кошти Фонду використовують виключно за вимогами, визначеними статтею 20 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №761/10730/18 вказано, що гарантії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є гарантіями держави, передбаченими Законом України «Про систему гарантування вкладів». Для виконання Фондом відповідних зобов`язань можуть залучатися державні кошти. Тому рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодувань сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження щодо виведення з ринку неплатоспроможних банків.

Правовідносини між Фондом і вкладником, який претендує на отримання гарантованого державою відшкодування за рахунок коштів Фонду в межах граничної сумі мають управлінський характер. У цих правовідносинах Фонд виконує управлінські функції щодо гарантованої державою виплати відшкодування за банківським вкладом.

Разом з цим, відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 20 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є єдиним розпорядником коштів, акумульованих у процесі його діяльності. Кошти Фонду не включаються до Державного бюджету України, не підлягають вилученню. На майно, у тому числі кошти, Фонду не може бути накладений арешт, а також застосовані способи забезпечення позову.

Тобто, приписи ст. 2, 4, 20 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» наділяють Фонд гарантування вкладів фізичних осіб спеціальним статусом, який передбачає законодавчо встановлену заборону (мораторій) щодо звернення стягнення на майно (кошти), будь-якого їх вилучення, накладення арешту чи іншого обтяження.

Згідно з п. 12 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої постановою Правління НБУ від 29.07.2022 № 163, надавач платіжних послуг має право відмовити в прийнятті до виконання платіжної інструкції, якщо платіжну інструкцію подано до надавача платіжних послуг з порушенням законодавства України або не може бути виконано відповідно до законодавства України.

Відповідно до п. 27 вказаної Інструкції, надавач платіжних послуг платника в платіжній інструкції, оформленій ініціатором у паперовій формі, робить на її зворотному боці напис про причину відмови у виконанні [з обов`язковим посиланням на норму законодавства України (за наявності), відповідно до якої платіжну інструкцію не може бути виконано, або/та пункт нормативно-правового акту НБУ, який порушено] та зазначає дату її повернення (це засвідчується власноручним підписом уповноваженого працівника).

Із урахуванням наведених положень законодавства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що дії НБУ, пов`язані з поверненням платіжної інструкції, узгоджуються з вимогами зазначеної Інструкції та ґрунтуються на законі, оскільки при поверненні платіжної вимоги на її зворотній стороні зроблений напис про причину повернення документа без виконання та дата повернення.

У матеріалах справи відсутні докази про те, що такі дії НБУ, пов`язані з поверненням платіжної вимоги державного виконавця, в установленому порядку були оскаржені та визнані неправомірними.

Також, колегія суддів враховує, що позивач є стягувачем у виконавчому провадженні, та за його заявою було відкрито виконавче провадження, в межах якого державний виконавець направив НБУ платіжну інструкцію. Позивач не є особою, яка зверталась безпосередньо до НБУ щодо виконання рішення суду.

Таким чином, позивач як стягувач у виконавчому провадженні має право захищати свої права відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» у порядку судового контролю за виконанням судових рішень.

Враховуючи те, що позивач не довів належним доказами протиправність дій відповідача, тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди у вигляді упущеної вигоди.

Крім того, за положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

За змістом статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог ст. 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні ст. 1167, 1174 ЦК України.

Оскільки протиправність дій відповідача не була встановлена у передбаченому законом порядку, а повернення платіжної вимоги відбулося відповідно до чинного законодавства, протилежного позивачем не доведено, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.

У постанові ВП ВС від 29.06.2022 у справі №477/874/19 вказано, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України). По своїй суті зобов`язання з компенсації моральної шкоди є досить специфічним, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, яка завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір цієї особи з потерпілим, у якому сторони домовилися, зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, - рішення суду, у якому визначені спосіб і розмір такої компенсації (висновок ВС у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, сформульований у постанові від 01.03.2021 у справі № 180/1735/16-ц).

Натомість позивач, при зверненні до суду з даним позовом, вказував, що розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 1 000 000 грн. він визначив виходячи з характеру порушеного права та обсягу, глибини і тривалості завданих душевних страждань, приниження авторитету держави та довіри до її спроможності до належного урядування, з урахуванням загальних засад цивільного права, який позивач вважає розумним та справедливим.

У свою чергу, на думку колегії суддів, вказане посилання не може бути єдиним та достатнім доказом заподіяння позивачу моральної шкоди НБУ, розмір відшкодування якої, визначений позивачем, є очевидно завищеним та не справедливим.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не досліджено належним чином зібрані у справі докази та не встановлено всі обставини у справі, розцінюються апеляційним судом критично і до уваги не приймаються, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів у справі, яким було надано належну правову оцінку судом першої інстанції.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються висновками суду, викладеними в його рішенні.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 09 вересня 2024 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова