Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 936/823/24
Провадження №2-о/936/142/2024
06.09.2024 року селище Воловець
Воловецький районний суд Закарпатської області в складі судді Софілканич О.А., з участю секретаря судового засідання Дзямко А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань в селищі Воловець в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Воловецька державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення,
В С Т А Н О В И В:
24.07.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.
Заява мотивована тим, що ОСОБА_2 , на випадок своєї смерті зробила особисте розпорядження- заповіт від 12.06.1990 року, згідно з яким все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, заповіла заявниці. Під час звернення до нотаріальної контори, було виявлено розбіжності в написанні по батькові ОСОБА_2 в різних правовстановлюючих документах. Так, відповідно до свідоцтва про народження, спадкодавець ОСОБА_3 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . 26.01.1955 року вона уклала шлюб з ОСОБА_4 , змінивши прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 . Проте в свідоцтві про шлюб вона зазначена як ОСОБА_7 . З невідомих причин, під час складення заповіту від 12.06.1990 року, державним нотаріусом по батькові спадкодавця записано як ОСОБА_8 . Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗК №0079351 від 30.06.1997 року видано на ім`я ОСОБА_2 . Відповідно до Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 22.03.1999 року, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Таким чином, довільний переклад з російської на українську мову уповноваженими представниками державних органів та установ по батькові спадкодавця під час видачі тих чи інших документів, унеможливлюють оформлення спадщини, що відкрилась після її смерті. У зв`язку з вищенаведеним, у заявниці виникла необхідність у зверненні до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 01.07.1950 року, в якому її по батькові зазначено « ОСОБА_9 »; заповіту від 12.06.1990 року, посвідченого державним нотаріусом Воловецької державної нотаріальної контори Лищук Г.М., зареєстрованого в реєстрі за №339, де по батькові спадкодавця записано « ОСОБА_8 »; Сертифікату на право на земельну частку (пай) колгоспу "Перемога" серії ЗК №0079351 від 30.06.1997 року, виданого на ім`я ОСОБА_10 « ОСОБА_11 ».
Ухвалою Воловецького районного суду Закарпатської області від 25 липня 2024 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.
Заявник у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, заяву підтримує.
Завідувачка Воловецької державної нотаріальної контори Дідренцел В.Т. надала клопотання про слухання справи без її участі, проти задоволення заяви не заперечує.
Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, суд дійшов наступних висновків.
Так, відповідно до свідоцтва пронародження серії НОМЕР_2 від 01.07.1950 року, ОСОБА_3 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .
26.01.1955 року вона уклала шлюб з ОСОБА_4 , змінивши прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 , що підтверджено копією Свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 від 26.01.1955 року. Проте вданому документі вона зазначена як ОСОБА_7 .
Під часскладення заповіту від 12.06.1990 року, посвідченого державним нотаріусом Воловецької державної нотаріальної контори Лищук Г.М., зареєстрованого в реєстрі за №339, по батькові спадкодавця записано « ОСОБА_8 ».
Сертифікат на право на земельнучастку (пай) серії ЗК №0079351 від 30.06.1997 року видано на ім`я ОСОБА_2 .
Водночас, відповідно до Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 22.03.1999 року, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .
Таким чином, судом встановлено, що розбіжності у написанні по батькові спадкодавця ставить під сумнів державними органами належність зазначених документів саме ОСОБА_2 , а довільний переклад з російської на українську мову уповноваженими представниками цих органів та установ по батькові спадкодавця під час видачі тих чи інших документів, унеможливлюють для заявника оформлення спадщини, що відкрилась після її смерті.
За приписами статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення неюособистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чивідсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Тлумачення ч.1 ст.293 ЦПК свідчить, що суд розглядає справи про встановлення фактів, щомають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів.
У постанові ВП ВС від 10.04.2019 у справі №320/948/18 зроблено висновок про те, що упорядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, занаявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішення спору про право.
Статтею 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Даний перелік не є вичерпним, і у судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, побатькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по-батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки.
Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.
При цьому, ні чинним ЦПК України, ні роз`ясненнями, наданими в постанові пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» ( із змінами та доповненнями) не міститься положень про заборону встановлення фактів належності правовстановлюючих документів померлій особі, якщо встановлення таких фактів необхідно спадкоємцям для оформлення своїх спадкових прав.
Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах цивільного стану.
У відповідності до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа маєправо в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Встановлення факту належності документів є необхідним для реалізації спадкових прав заявниці, а саме підтвердження особи спадкодавця для прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 .
Позасудовий порядок вирішення розбіжностей у випадку, якщо по батькові померлої особи, що зазначене в документах, не збігається, не передбачено.
Під час розгляду даної заяви спору про право виявлено не було.
Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви в повному обсязі.
Згідно з частиною сьомою статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.
Керуючись ст.ст. 263-265, 268, 315-319 Цивільного процесуального кодексу України, суд
У Х В А Л И В:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Воловецька державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення- задоволити.
Винести рішення, яким встановити факт, що має юридичне значення- факт належності ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 :
-свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 01.07.1950 року, в якому її по батькові зазначено « ОСОБА_9 »;
-заповіту від 12.06.1990 року, посвідченого державним нотаріусом Воловецької державної нотаріальної контори Лищук Г.М., зареєстрованого в реєстрі за №339, де по батькові спадкодавця записано « ОСОБА_8 »;
-Сертифікату на право на земельну частку (пай) колгоспу "Перемога" серії ЗК №0079351 від 30.06.1997 року, виданого на ім`я ОСОБА_10 « ОСОБА_11 ».
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з часу його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

заявник: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

заінтересована особа: Воловецька державна нотаріальна контора, місцезнаходження: Закарпатська область, Мукачівський район, селище Воловець, вул.Карпатська, 68, код 02883937.

Суддя Софілканич О.А.