КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/2220/22 Головуючий у 1 інстанції: Якимець О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Кафідової О.В., Оніщука М.І.,

секретар Ткаченко В.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 25 квітня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Чотирнадцята київська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заремба Олена Віталіївна, про визнання заповіту недійсним,-

в с т а н о в и в:

В лютому 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Чотирнадцята київська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заремба О.В., про визнання заповіту недійсним. Зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилась спадщина на будинок по АДРЕСА_1 , а також двох земельних ділянок сільськогосподарського призначення в межах Кочерівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області. Після звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини вона дізналася, що заповітом від 03 вересня 2021 року її мати ОСОБА_4 усе своє майно заповіла чоловіку та її брату. Її мати не могла усвідомлювати свої дії під час укладення заповіту, адже перебувала у закладі охорони здоров`я. ОСОБА_1 просила визнати недійсним заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зарембою О.В. 03 вересня 2021 року та зареєстрований у реєстрі за № 593, від імені ОСОБА_4 .

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 25 квітня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення судом обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Останні тижні життя стан її здоров`я значно погіршився і з 26 серпня 2021 року по 28 серпня 2021 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП «Київська клінічна лікарня № 11», а після цього з 29 серпня 2021 року по 10 вересня 2021 року - на стаціонарному лікуванні у КНП «Київська клінічна лікарня № 1». Оспорюваний заповіт ОСОБА_4 був посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Зарембою О.В. 03 вересня 2021 року. Заповіт складений і посвідчений нотаріусом саме у період перебування ОСОБА_4 на стаціонарному лікуванні, коли вона вже тривалий час перебувала у критичному стані під дією медичних препаратів, не могла у повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та не мала можливості керувати ними. Це підтверджується медичною документацією, яка витребувана судом з КНП «Київська клінічна лікарня № 11» та КНП «Київська клінічна лікарня № 1». Суд залишив поза увагою те, що відповідач ОСОБА_2 , який є спадкоємцем за оспорюваним заповітом, приховував від неї не тільки перебування матері у лікарні, а й взагалі сам факт її смерті, дату та місця поховання.

В судове засідання ОСОБА_1 та її представник повторно не з`явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у відсутність апелянта.

Представники відповідача ОСОБА_2 просять відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення .

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а також сестрою ОСОБА_2 (а.с. 13, 14 т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 11 т. 1).

За життя 03 вересня 2021 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зарембою О.В. та зареєстрований у реєстрі за № 593, яким все своє майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, заповіла в рівних частках кожному: чоловіку ОСОБА_5 та сину ОСОБА_2 . Цим же заповітом ОСОБА_4 усунула ОСОБА_1 від права на спадкування. У зв`язку із станом здоров`я заповідача, заповіт посвідчено за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 137 т. 1).

01 жовтня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної конториіз заявами про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 , на підставі яких того ж дня державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу, номер у спадковому реєстрі 68401257, номер у нотаріуса 761/2021. ОСОБА_5 01 жовтня 2021 рокуподав до Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини на користь ОСОБА_2 (а.с. 133, 136 т. 1).

ОСОБА_1 оспорила посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зарембою О.В. 03 вересня 2021 року та зареєстрований у реєстрі за № 593 заповіт ОСОБА_4 , посилаючись на те, що такий заповіт вчинений поза волею матері, під час його укладення вона не усвідомлювала значення своїх дій і не могла ними керувати, адже перебувала за станом здоров`я у закладі охорони здоров`я.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Частинами 1 та 2 ст. 1257 ЦК України визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (допустимість доказів).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України).

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними такого стану на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. При цьому для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Як вбачається зі змісту заповіту ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зарембою О.В. 03 вересня 2021 року та зареєстрованого у реєстрі за № 593, він був підписаний особисто заповідачем. Підписавши заповіт, ОСОБА_4 підтвердила, що він прочитаний нею вголос та відповідає її волі (а.с. 137 т. 1).

При цьому, заявляючи вимоги про визнання недійним вказаного заповіту, ОСОБА_1 не надала суду належних, допустимих та достатніх доказів того, що на момент посвідчення заповіту волевиявлення заповідача ОСОБА_4 не було вільним і не відповідало її волі.

Як вбачається з матеріалів справи, що на момент посвідчення оспорюваного заповіту ОСОБА_4 за станом здоров`я дійсно перебувала у закладі охорони здоров`я. З наданої суд медичної документації вбачається, що з 26 серпня 2021 року по 28 серпня 2021 року ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні у Київській міській клінічній лікарні № 1 та була переведена у профільне відділення цього закладу (а.с. 39-40 т. 1). За результатами аналізів у ОСОБА_4 27 серпня 2021 року виявлено SARS-CoV-2. 28 серпня 2021 року об 19 год. 45 хв. хворій ОСОБА_4 рекомендовано перевід в КМКЛ № 1 в профільне відділення (а.с. 82-85 т. 1). Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 14831 ОСОБА_4 з 28 серпня 2021 року по 10 вересня 2021 року перебувала на лікуванні у терапевтичному відділенні Київської міської клінічної лікарні № 1 (місцезнаходження - місто Київ, вулиця Харківське шосе,121) (а.с. 32-38, 45-66 т. 1). З медичної документації вбачається, що на день посвідчення заповіту 03 вересня 2021 року стан хворої ОСОБА_4 без серцевої динаміки, середній ступінь тяжкості, в свідомості, контактна, задишка при ході, скарги на загальну слабкість набряк нижніх кінцівок, втомлюваність. В цей день ОСОБА_4 надавала добровільну згоду на проведення гемотрансфузії, засвідчивши це власним підписом (а.с. 46, 49, 60 т. 1).

Вказані документи підтверджують стійкий розлад здоров`я ОСОБА_4 на момент посвідчення заповіту, але не доводять, що її волевиявлення не було вільним і не відповідало її волі, що на момент посвідчення заповіту вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 09 листопада 2022 року за клопотанням позивачки у справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено Державній установі «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України». Оплату експертизи покладено на позивача ОСОБА_1 (а.с. 243-244 т. 1). Відповідно до листа Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» від 15 листопада 2023 року № 04-05/2350 ухвалу суду першої інстанції про призначення експертизи повернуто до суду без виконання у зв`язку із несплатою вказаної експертизи(а.с. 248 т. 1).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у зв`язку з їх недоведеністю.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Подільського районного суду міста Києва від 25 квітня 2024 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 серпня 2024 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Кафідова О.В.

Оніщук М.І.