Справа №567/947/23
Провадження №2/567/102/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2024 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Василевич О.В.

секретар - Остроголова О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

АТ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 120 718,14 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 11.11.2020 між АТ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №501, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 98 882,57 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,01% річних, строком на 48 місяців.

У порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 17.01.2023 року становить 120 718,14 грн., з яких: 88 205,83 грн. - заборгованість за кредитом; 14,61 грн. - заборгованість за процентами; 32 497,7 грн. - заборгованість за комісією.

У зв`язку з неналежним виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором позивач, відповідно до умов кредитного договору, направив відповідачу вимогу (повідомлення) на адресу місця проживання, яку він зазначив в анкеті на отримання кредиту, щодо сплати заборгованості, проте відповідач такі вимоги проігнорував та заборгованість не погасив.

Зазначає, що відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлений строк відповідно до умов договору та закону.

Позивач зобов`язання виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами договору. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та допустив виникнення заборгованості, розмір якої станом на 17.03.2023 року становить 120 718,14 грн.

За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 120 718,14 грн., а також судовий збір у розмірі 2 684 грн.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в поданому до суду клопотанні просив розгляд справи здійснювати у його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до п.1 ч.8 ст.128 ЦПК України.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, в поданому на адресу суду клопотанні просить здійснювати розгляд справи у його відсутності.

Ухвалою суду від 06.06.2023 р. прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Інших процесуальних дій не вчинялося.

19.07.2023 р. представник відповідача в поданому до суду відзиві на позовну заяву заперечив проти позову та просив відмовити в його задоволенні. В обґрунтування заперечень проти позову посилається на те, що, на його думку, позивачем не було доведено укладення договору між банком та відповідачем.

Також вказує, що до позовної заяви не додано оригіналу платіжної інструкції про перерахування коштів за договором № 501, а платіжна інструкція №TR.45435606.57794.2464 від 12 листопада 2020 року, додана до позовної заяви, не є належним чином посвідченою, не є первинним бухгалтерським документом, а тому не може підтверджувати надання відповідачу споживчого кредиту.Вважає, що у випадку ненадання банком коштів згідно відповідного договору, у відповідача відсутні будь-які зобов`язання з повернення кредиту, а отже, позивач не може заявляти вимоги про стягнення коштів без надання належних і допустимих доказів на підтвердження виконання ним свого зобов`язання в частині надання відповідачу споживчого кредиту.

Одночасно посилається на те, що згідно умов договору АТ "ПУМБ" має право вимагати у судовому порядку дострокової сплати споживчого кредиту, нарахованих процентів і комісії за обслуговування кредитної заборгованості лише після спливу 30 днів з дня отримання від банку клієнтом вимоги про дострокове повернення. Проте позивач не надав будь-якого підтвердження про те, що ним було відправлено, а відповідачем отримано або не отримано із вказівкою при причини не отримання такої вимоги.

03.08.2023 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив з викладом заперечень проти відзиву на позовну заяву.

У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що 11.11.2020 року між АТ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №501, відповідно до умов якого банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 98 882,57 грн. (споживчий кредит «Рефінансування» для погашення заборгованості), зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 0,01 % річних та зі сплатою комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1967,76 грн. щомісяця, зі строком користування кредитом - 48 місяців.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» перед укладенням договору про надання фінансових послуг фінансова установа, що надає фінансові послуги, зобов`язані повідомити клієнта у письмовій або електронній формі, у тому числі шляхом надання клієнту доступу до такої інформації на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, серед іншого, і про договір про надання фінансових послуг.

Підписавши заяву №501 на приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб від 11.11.2020 року відповідач беззастережно підтвердив, зокрема, що приймає публічну пропозицію АТ "ПУМБ" на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі - ДКБО), яка розміщена на сайті АТ "ПУМБ", у повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть йому бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодився з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості банку).

Доводи представника відповідача про те, що банком у день підписання договору могли бути надані інші умови публічної пропозиції, суд відхиляє, оскільки такі доводи не підтверджені належними доказами. До матеріалів справи не надано інших умов публічної пропозиції та відповідачем не надано суду на підтвердження своїх заперечень проти позову публічної пропозиції з іншими умовами, аніж долученої банком до позову, та відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Заява №501 на приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб від 11.11.2020 року містить всі істотні умови кредитування, а саме : суму кредиту (98 882,57 грн.), його цільове призначення (споживчий кредит «Рефінансування», для погашення заборгованості), строк кредитування (48 місяців), розмір процентної ставки за користування кредитом (0,01 % річних), розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості (1,99 % від суми кредиту, т.б. 1967,76 грн. щомісячно), схема повернення кредиту (ануїтетна - рівними платежами), тощо, та саме виходячи з вказаних умов позивачем здійснено розрахунок заборгованості та пред`явлено позов.

Вищевказана заява містить власноручний підпис відповідача, виконання якого останнім не заперечується та виконання якого в ході судового розгляду відповідачем у спосіб передбачений процесуальним законом не спростовано, а тому суд приходить до переконання, що відповідач був ознайомлений з умовами кредитного договору, в тому числі з умовами публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського облуговування фізичних осіб, та погодився з ними.

Відповідно до графіку платежів, що міститься у підписаній відповідачем заяві визначено схему повернення кредиту - ануїтетна (рівними платежами), реальна річна процентна ставка 45,2679 % річних, загальна вартість кредиту становить 193 354,98 грн. та загальні витрати за споживчим кредитом 94 472,41 грн., дата платежу, яку було визначено сторонами - до 12 числа кожного календарного місяця, та платіжні періоди щомісяця з 12.11.2020 року по 12.11.2024 року.

Позивачем до заяви № 501 додано також публічну пропозицію АТ "ПУМБ" на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту, та останній містить умови кредитування, які є аналогічними до істотних умов кредитування, викладених у вищевказаній заяві.

Банк взяті на себе зобов`язання згідно договору виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит в сумі, що була визначена умовами договору - 98 882,57 грн.

Доводи представника відповідача про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження факту видачі кредиту, суд вважає необґрунтованими виходячи з наступного.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч.1 ст.95 ЦПК України).

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Факт надання банком для відповідача кредитних коштів в сумі 98 882,57 грн. підтверджується платіжною інструкцією №TR.45435606.57794.2464 від 12.11.2020 року, яка містить інформацію про те, що відповідачу ОСОБА_1 було надано кредитні кошти в сумі 98 882,57 грн. згідно кредитного договору №501 від 11.11.2020 року, що відповідає умовам підписаної відповідачем заяви про отримання кредиту, та додатково підтверджуться випискою по рахунку ОСОБА_1 за період з 11.11.2020 року по 17.01.2023 року, (а.с.21, 23 (на звороті) - 34).

З доводів позивача, які не спростовано відповідачем, судом достовірно встановлено, що відповідачу ОСОБА_1 12.11.2020 року на виконання умов кредитного договору було перераховано грошові кошти в сумі 98 882,57 грн., що об`єктивно підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_1 за період з 11.11.2020 року по 17.01.2023 року, з якої вбачається, що на рахунок відповідача були зараховані кредитні кошти в сумі 98 882,57 грн. згідно кредитного договору від 11.11.2020 року №501 (а.с.34).

Згідно п.п.3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно зі ст.41 Закону України "Про Національний банк України" та ч.ч.1, 2 ст. 68 Закону України "Про банки та банківську діяльність" Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до п. 42 Положення "Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України", затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року №75, є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг (п.43).

При цьому, пунктом 63 Положення визначено, що виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписка по рахунку (за кредитним договором) може бути належним доказом щодо заборгованості по тілу кредиту.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц.

Первинні документи та реєстри бухгалтерського обліку є підтвердженням проведення бухгалтерського обліку господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (абз. 4 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

З огляду на викладене, суд вважає, що надані позивачем копія платіжної інструкції №TR.45435606.57794.2464 від 12.11.2020 року в сукупності з випискою про рух коштів по рахунку відповідача, є належними доказами, що підтверджують отримання кредитних коштів, користування відповідачем ними та часткову сплату боргу.

При вирішенні спору суд приймає до уваги, що відповідач не лише користувався кредитними коштами, а й фактично визнав укладення договору, вчинивши дії, спрямовані на його виконання та часткове погашення заборгованості.

Вказані обставини відповідачем не спростовані.При цьому суд враховує, що відповідач мав доступ до свого рахунку, а відтак мав можливість надати суду виписку зі свого рахунку на підтвердження надходження (не надходження) коштів від кредитора на виконання укладеного договору, його розміру, або ж підтвердження виконання своїх зобов`язань за даним договором та внесення коштів на погашення заборгованості, сплативши на погашення : 1) основної суми кредиту грошові кошти в розмірі 10 676,74 грн., що мало місце 12.12.2020 року, 12.01.2021 року, 12.02.2021 року, 12.03.2021 року та 12.04.201 року, 2) процентів за користування кредитними коштами в розмірі 19,28 грн., що мало місце 12.12.2020 року, 12.01.2021 року, 12.02.2021 року, 12.03.2021 року, 12.04.2021 року та 12.05.2021 року, 3) комісії в розмірі 5 873, 59 грн., що мало місце 12.12.2020 року, 12.01.2021 року та 12.02.2021 року.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про виникнення договірних відносин між сторонами з приводу отримання відповідачем кредиту в АТ "ПУМБ".

Відповідно до п.5.9.4 Розділу II публічної пропозиції AT "ПУМБ" на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб банк має право вимагати дострокове повернення кредиту, процентів, комісій та інших платежів за кредитним договором, у разі, зокрема, порушення зобов`язань з повернення споживчого кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування кредитної заборгованості згідно графіку платежів (в тому числі при недодержанні/порушенні строків/термінів): більше ніж на 1 місяць, у сумі, що перевищує 5% від суми споживчого кредиту, та/або призведе до виникнення заборгованості за споживчим кредитом у сумі, що перевищує суму споживчого кредиту 10 і більше відсотків.

Згідно пункту 5.9.5 Розділу II публічної пропозиції AT "ПУМБ" на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб визначено, що якщо банк набув право вимагати від клієнта дострокового повернення всього споживчого кредиту разом із розрахованими процентами, несплаченою сумою комісії за обслуговування кредитної заборгованості та висунув відповідну вимогу про дострокове повернення, клієнт зобов`язаний виконати таку вимогу в строк не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дня її отримання. Зі спливом встановленого цим пунктом договору строку виконання вимоги, останній набуває право розпочати стягнення всієї суми заборгованості в судовому порядку з метою задоволення вимоги банку про дострокове повернення всього споживчого кредиту або частини споживчого кредиту разом із розрахованими процентами, несплаченою сумою комісії за обслуговування кредитної заборгованості та неустойкою (в разі наявності).

Як вбачається з виписки по рахунку та розрахунку заборгованості відповідачем порушено зобов`язання за кредитним договором щодо погашення кредиту, у зв`язку з чим у банку виникло право вимагати у відповідача дострокового повернення всієї суми кредиту, процентів за користування ним та комосії.

Позивач скористався своїм правом на дострокове повернення всієї суми кредиту шляхом направлення 17.01.2023 року відповідачу листа-вимоги (повідомлення) №238 від 17.01.2023 року з пропозицією в термін до 24.01.2023 року повністю погасити заборгованість по кредитному договору в розмірі 120 718,14 грн. та попередив боржника про примусове стягнення всієї заборгованості у випадку невиконання зазначених вимог. Однак, зазначені вимоги позивача залишились без відповідного реагування відповідача (а.с.18 (на звороті) -19).

Вищевказана вимога направлена рекомендованим листом за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 , що підтверджується відповідним списком поштових відправлень (а.с.19 (на звороті) -20).

Доводи відповідача про відсутність доказів отримання ним вказаного повідомлення не впливають на виникнення правовідносин між сторонами, оскільки вказана обставина не може свідчити про відсутність порушення прав позивача, а тому банк може вимагати їх захисту через суд. У зв`язку з цим, банк мав право та обрав належний судовий спосіб захисту. При цьому за змістом статей 526, 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок відповідно до умов договору, тобто, як особа, яка порушила права або законні інтереси іншого суб`єкта-кредитора, зобов`язана поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи звернення до суду із відповідним позовом.

Таким чином, заперечення представник відповідача ґрунтуються на формальних міркуваннях.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем було порушено обов`язок з повернення кредитних коштів, що підтверджується випискою по рахунку боржника та розрахунком заборгованості, а відтак у позивача виникло право вимагати повернення частини позики, що залишилася в розмірі 88 205,83 грн., сплати відсотків за користування кредитом та комісії.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом (стаття 610, частина перша статті 612 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з умовами кредитного договору № 501 від 11.11.2020 року процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та становить 0,01 % річних.

За вищевказаних обставин суд погоджується із визначеною позивачем сумою заборгованості по процентам за користування кредитом, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 14,61 грн.

Також згідно умов заяви №501 від 11.11.2020 року про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1967,76 грн. щомісячно.

Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту передбачена й положеннями п.5.7.3 Розділу ІІ Публічної пропозиції AT "ПУМБ" на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Згідно п.5.7.3 Розділу ІІ Публічної пропозиції AT "ПУМБ" на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково-касового обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі вказаному у заяві про приєднання до договору, від початкової (наданої) суми споживчого кредиту (база розрахунку комісії). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості за наданим споживчим кредитом розраховується за повний місяць у якому відбувається повернення заборгованості.

Згідно п.5.1.6, 5.1.7 Розділу І Публічної пропозиції AT "ПУМБ" на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб відповідач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати банку вартість послуг, які надані банком за договором та інші платежі відповідно до умов договору та встановлених тарифів. Сплачувати заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим договором.

Отже, умовами кредитного договору, погодженого сторонами, визначено конкретний перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, а також наявність переліку таких послуг і погодження їх з відповідачем при укладенні кредитного договору, а відтак з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за комісією в сумі 32 497,7 грн.

При цьому суд враховує, що відповідачем не спростовано розмір заборгованості за кредитним договором, наявність якої підтверджується розрахунком, наданим позивачем, та випискою по особовому рахунку позичальника та не надано контррозрахунок, який би піддавав сумніву розмір такої заборгованості. Також відповідач, у разі неможливості самостійно надати розрахунок заборгованості, міг заявити клопотання про призначення судової економічної експертизи, проте також цього не зробив.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постановах від 26 лютого 2020 року у справі № 760/14330/15-ц та від 08 жовтня 2023 року у справі № 489/192/17.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Суд також звертає увагу на те, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18).

З урахуванням принципів добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) мають тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Верховного Суду від 10.03.2021 року у справі №607/11746/17).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19, зроблені наступні висновки: якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

Окремо суд вважає за необхідне зазначити, що згідно п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Як встановлено судом, відповідачем укладений вищевказаний кредитний договір не оспорювався, не визнавався недійсним чи нікчемним.

У разі не спростування презумпції правомірності договорів всі права, набуті сторонами правочинів за ними, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Судом встановлено, що між сторонами було належним чином укладено кредитний договір, згідно якого сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Відповідач повністю погодився з умовами кредитного договору, в якому, зокрема, чітко вказано розмір відсотків за користування кредитом та комісії, що підтверджується наявністю його особистого підпису.

При укладенні кредитного договору сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, ОСОБА_1 виконував умови кредитного договору від 11.11.2020 року, укладений правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

З врахуванням наведеного, сума заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню з відповідача становить 120 718,14 грн., з яких: 88 205,83 грн. - заборгованість за кредитом, 14,61 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими за користування кредитом, 32 497, 7 грн. - заборгованість за комісією.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 684 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 263, 264, 265, 280-282,354 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" (місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул.Андріївська, буд.4, індекс 04070, ) заборгованість за кредитним договором №501 від 11.11.2020 року в розмірі 120 718 (сто двадцять тисяч сімсот вісімнадцять) грн. 14 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" судовий збір у розмірі 2684 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13.09.2024 року.

Суддя Острозького районного судуВасилевич О.В.