Справа № 464/6323/24
пр.№ 2-о/464/267/24
У Х В А Л А

19.09.2024 м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м. Львова Борачок М.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 діючи в інтересах ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернулася до суду із заявою в порядку окремого провадження, в якій просить встановити факт належності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 ), який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Яворів Львівської області наступних документів: свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 22.10.1976, актовий запис №140 виданий на ім`я ОСОБА_1 , свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , видане ЛМБТІ від 17.10.1996, реєстраційний №17062.

Оглянувши матеріали заяви, приходжу до наступного висновку.

Статтею 315 ЦІК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Цей перелік не є вичерпним, і у судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до висновків сформованих у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи ї спеціальний статус» визначено поняття ідентифікації особи в контексті розгляду питання щодо встановлення належності особи до громадянства.

Зокрема, відповідно до ст. 3 означеного вище закону, ідентифікація особи - це встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо.

Згідно з ч.4 ст.4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи ї спеціальний статус» порядок здійснення ідентифікації та верифікації встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302, зокрема п. п. 16, 18, 39-43, 46-68 встановлено порядок проведення ідентифікації особи, її встановлення. При цьому вказаними нормами визначені повноваження Державної міграційної служби щодо виконання заходів з ідентифікації і встановлення особи у зв`язку з оформленням (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміном паспорта.

Крім того, відповідно до п.11 ч. 4 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 360, на ДМС України покладено завдання проведення ідентифікації осіб.

Також зазначений орган забезпечує створення, удосконалення, розвиток, супроводження та підтримку функціонування Національної системи біометричної верифікації та ідентифікації громадян України, іноземців та осіб без громадянства.

Таким чином, з метою забезпечення і реалізації прав осіб на своєчасне і якісне отримання послуг щодо отримання документів (паспорта) і проведення при цьому всіх необхідних процедур, у тому числі ідентифікації особи, виконання заходів з встановлення її тотожності, створені відповідні державні органи ДМС України, які мають дискреційні повноваження щодо здійснення оформлення видачі громадянам України документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство.

Виходячи з наведених норм Закону та актів Кабінету Міністрів України вбачається, що порядок ідентифікації особи, умови та строки її проведення, а також встановлення особи з метою її подальшої паспортизації як громадянина чітко нормативно врегульовано.

Отже, заявнику гарантовано законом право для використання позасудового порядку встановлення факту та надано можливість одержати, відновити документ, що посвідчує факт.

За умовами ч.1 ст.318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, а також докази, що підтверджують факт.

Разом з тим, заявником в порушення вимог ч.1 ст.318 ЦПК України в заяві не зазначено причини неможливості позасудового встановлення факту, а такожодержання правовстановлюючих документів.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».

Положеннями ст. 9 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою до суду заяви у справах окремого провадження справляється судовий збір 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік» з 01 січня 2024 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3028 гривень.

При цьому, частиною 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Таким чином, за подання фізичною особою до суду заяви у справах окремого провадженняв електронній формі справляється судовий збір у розмірі 484,48 грн.

Водночас встановлено, що при зверненні до суду з вказаною заявою заявником надано копію платіжної інструкції в національній валюті АТ КБ «Приватбанк» від 08.01.2024 №0.0..1, відповідно до якої сплачено судовий збір у розмірі 70 грн., надано копію платіжної інструкції в національній валюті АТ КБ «Приватбанк» від 17.11.2023 №0.0..1, відповідно до якої сплачено судовий збір у розмірі 536,80 грн., а також надано квитанцію №2635-4679-1079-5353 від 03.07.2024 АТ «Таскомбанк», відповідно до якої сплачено судовий збір у розмірі 432,16 грн.

Однак сплата відповідного судового збору саме за цією заявою не підтверджена в ході формування виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України. При цьому, встановлено, що вищезазначені платіжні доручення та квитанція на підтвердження сплати судового збору долучені до інших судових справ, а саме: №464/4129/24 та №464/5343/24.

Таким чином, заявнику слід надати документ, що підтверджує сплату судового збору, у розмірі 484,48 грн.

За умовами ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені ІV розділом цього Кодексу(окреме провадження).

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху з наданням строку для усунення недоліків, який не може перевищувати десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин заяву про встановлення факту, необхідно залишити без руху та надати заявнику строк для усунення вказаних вище недоліків, шляхом подання заяви, з дотриманням вимог ст.318 ЦПК України та надати документ про сплату судового збору, чи підтвердження про звільнення від сплати такого..

Керуючись ст.ст.177, 185, 260, 318, 354 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без руху.

Надати заявнику п`ятиденний строк з дня отримання ним ухвали, для усунення недоліків заяви вказаних у мотивувальній частині ухвали.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк заява буде вважатись неподаною та повертається заявнику зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена.

Повна ухвала суду складена та підписана суддею 19 вересня 2024 року.

Суддя М.В. Борачок