Справа № 757/1455/24-ц
Провадження № 2/761/6919/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2024 року суддя Шевченківського районного суду м.Києва Притула Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

27.12.2023 року позовна заява надійшла до Печерського районного суду м.Києва.

17 квітня 2024 року позовна заява ОСОБА_1 надійшла до Шевченківського районного суду м.Києва за підсудністю в якій позивач просить: стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 4 966,00 грн. та моральну шкоду в сумі 360 000,00 грн.

Вимоги позову обгрунтовані тим, що позивач звернувся до Хрестинівського районного суду Черкаської області із позовом про стягнення боргу (справа №706/875/19). Під час слухання справи відповідач тривалий час не з`являвся в судові засідання, подаючи різні заяви та клопотання.

Після задоволення суддями відводів, справа була передана до Уманського міськрайонного суду. Ухвалою судді Кормана О.В. від 20.05.2020 року позовну заяву було залишено без розгляду. Апеляційна інстанція скасувала вказану ухвалу та направила справу для продовження розгляду. Однак справа тривалий час не розглядалась. Рішення судом ухвалено лише 03.08.2023 року.

Як зазначає позивач, він звертався до Вищої ради правосуддя із 23 скаргами на дії суддів першої та апеляційної інстанції, однак їх було повернуто та залишено без розгляду.

На думку позивача всі витрати, які були понесені ним під час слухання справи судами першої та апеляційної інстанції мають бути стягнуті з відповідача: 4526,00 грн. судові витрати та 440,40 грн. судовий збір.

Крім того позивач зазначає, що йому спричинена моральна шкода в розмірі 360 000,00 грн.

Ухвалою суду від 04.06.2024 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Сторони не звертались до суду з клопотанням про слухання справи з викликом сторін.

28.06.2024 року до суду надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в якому представник просить відмовити в задоволенні заявлених вимог. Як зазначає представник, позивачем не надано належних доказів щодо заподіяння моральної та матеріальної шкоди і не зазначено в чому полягала протиправна поведінка відповідача, не встановлено причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Сам факт прийняття процесуального рішення судом у судових справах про які зазначає позивач або прийняття відповідачем відповідних рішень за дисциплінарними скаргами позивача не свідчить про завдання позивачу шкоди та про наявність підстав для її відшкодування.

Відповідь на відзив до суду не надходила.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Оцінивши надані суду докази, враховуючи процесуальні заяви сторін, суд приходить до висновку про відмову взадоволенні заявлених вимог за наступних підстав.

Загальні підстави відшкодування шкоди, завданої органом державної влади та посадовою або службовою особою органу державної влади, передбачені статтями 1173, 1174 ЦК України.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 1174 цього ж Кодексу шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судова практика при цьому виходить із положення, що "відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору" (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

Позивач, звертаючись до суду з позовом зазначав, що йому спричинена матеріальна та моральна шкода під час розгляду справи №706/875/19, однак не надав суду доказів її спричинення та розмірів. Крім того позивач не надав будь-яких процесуальних документів щодо розгляду вказаної справи.

В той же час з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що з червня 2019 року в провадженні Хрестинівського районного суду Черкаської області перебувала справа №706/875/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В подальшому, справа перебувала в провадженні Уманського міськрайонного суду Черкаської області.

Уманський міськрайонний суд Черкаської області рішенням від 03 серпня 2023 року частково задовольнив позов ОСОБА_1 .

Однак постановою Черкаського апеляційного суду від 21.03.2024 року рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 серпня 2023 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення вимог.

Також позивач не надав суду доказів, що він звертався із 23 скаргами на дії суддів у справі №706/875/19.

Суду не надано доказів на підтвердження обґрунтування матеріальної та моральної шкоди, невідповідності рішень відповідача вимогам закону чи іншого нормативного акта; не надані докази факту заподіяння позивачеві моральних страждань, відповідно суд позбавлений можливості встановити причинно-наслідковий зв`язок між діями/бездіяльністю відповідача та спричиненням шкоди позивачу.

Отже, так як під час слухання справи судом, не було встановлено порушень прав позивача відповідачем, суду не надано доказів спричинення матеріальних збитків та моральних страждань позивачу, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, варто зауважити, що позивач не позбавлений можливості в межах цивільної справи №706/875/19. вирішити питання відшкодування судових витрат.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

А тому повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими судом, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 7, 10, 76- 81, 244-245, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд,

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня отримання рішення суду безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н.Г.Притула