Житомирський апеляційний суд
Справа №278/142/22 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О.М.
Категорія 8 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Трояновської Г.С.

з участю секретаря

судового засідання Кузьменко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №278/142/22 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної інспекції архітектури та містобудування України, ОСОБА_2 про скасування декларації про готовність до експлуатації об`єкта

за апеляційною скаргою Державної інспекції архітектури та містобудування України

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 07 червня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Дубовік О.М.

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об`єкта за реєстраційним № ЖТ 34 від 16.06.2016 року, поданої ОСОБА_2 на об`єкт прибудови до частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтований тим, що він являється власником 64/36 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , інша частина вказаного будинку належить його сестрі ОСОБА_2 , яка останні чотири роки проводить будівельні роботи без урахування будівельних норм, які призводять до руйнування його будинку. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Житомирській області було зареєстровано 29.12.2012 року повідомлення про початок виконання будівельних робіт ОСОБА_2 з будівництва прибудови до 64/36 частини житлового будинку. 02 липня 2014 року управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, а 16 червня 2016 року зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації за реєстраційним №ЖТ 34.

Згідно експертного висновку №313/10.16 від 06.10.2016 року встановлено, що в результаті прибудови та надбудови мансардного поверху до частини житлового будинку відбулося втручання в конструкцію зовнішніх несучих (капітальних) стін будинку, що призвело до появи діагональних тріщин в стінах квартири АДРЕСА_2 , яка належить йому на праві власності.

Після цього 26.01.2017 року він звернувся з листом до управління ДАБІ у Житомирській області щодо скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, на що отримав відмову, оскільки перевірка достовірності даних, наведених у повідомленні та декларації про початок виконання підготовчих робіт, декларації про готовність об`єкта до експлуатації, здійснюється протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів. Зазначає, що звертався до відповідних контролюючих будівельну діяльність органів, однак бажаного результату такі звернення не принесли.

В судовому порядку вже вирішувалися спори сторін та було встановлено, що ним надано дозвіл лише на добудову до спірного будинку кухні, ванної кімнати та коридору. Інших дозволів відповідачу не надавав, відтак вважає прибудову, яку добудувала відповідач до спільного будинку, такою, яка збудована у порушення норм діючого законодавства.

Управління ДАБІ неправомірно зареєструвало вказану декларацію, оскільки будівництво об`єкта здійснено з порушення будівельних норм і правил, тобто на переконання позивача, збудований об`єкт є самочинним будівництвом.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 07 червня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Державної інспекції архітектури та містобудування України, ОСОБА_2 про скасування декларації про готовність до експлуатації об`єкта задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, які пред`явлені до Управління Державної інспекції архітектури та містобудування України, представник Державної інспекція архітектури та містобудування України подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Державної інспекції архітектури та містобудування України.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зробив висновки, що на відповідача, Державну архітектурно-будівельну інспекцію України (далі ДІАМ) покладено обов`язок перевірки повноти даних, зазначених в деклараціях, в той час як на замовника, відповідачку ОСОБА_2 , покладено обов`язок за подання достовірної інформації зазначеної в оскаржуваній декларації. Судом проігноровано всі доводи представника ДІАМ про те, що вони є неналежним відповідачем та, що відповідно до правових норм Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року №3038-VI відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у декларації про готовність об`єкта до експлуатації несе замовник. А тому належним відповідачем за вимогою про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації є замовник будівництва (особа, на користь якої така декларація зареєстрована).

Вказує, що у рішенні відсутні жодні відомості про те, які дії чи бездіяльність посадових осіб ДАБІ суд першої інстанції вважає протиправними та такими, що суперечать законодавству. Також не надано судом жодних висновків щодо наявності підстав для повернення оскаржуваної декларації замовнику без реєстрації.

Додає, що відсутні підстави для скасування декларації, оскільки нормами Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» для реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, не передбачено у замовника необхідності подання жодних інших документів (в тому числі і дозволу інших співвласників), окрім як належним чином оформленої декларації, яку подала ОСОБА_2 . Відсутність дозволу інших співвласників на проведення реконструкції не є підставою для повернення декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Отже, скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта щодо прибудови до частини будинку, поданою ОСОБА_2 та зареєстровану Управлінням архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області 16.06.2016 року за реєстраційним номером ЖТ 34 з підстав відсутності згоди інших співвласників є необґрунтованою та протиправною. В матеріалах справи відсутні відомості про те, які недостовірні дані, що є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, були зазначені у декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Скориставшись своїм правом, ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає їх такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

На спростування доводів апеляційної скарги зазначає, що є власником 64/36 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , інша частина будинку належить сестрі ОСОБА_2 , яка проводить будівельні роботи, які призводять до руйнування його будинку. Відповідними будівельними органами зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт, декларацію про готовність до експлуатації об`єкта. Відповідно до висновку №313/10.16 від 06.10.2016 року експертом було встановлено, що в результаті будівельних робіт ОСОБА_2 відбулося втручання в конструкцію несучих стін, що призвело до діагональних тріщин в стінах квартири, що належить позивачу. Звернувшись з листом до управління ДАБІ у Житомирській області про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, отримав відмову. Вважає, що саме Державна інспекція архітектури та містобудування України у разі виявлення факту подання недостовірних даних, наведених у повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, скасовує реєстрацію декларації шляхом видачі відповідного наказу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 жовтня 1996 року та договору дарування від 21 квітня 2008 року належить на праві власності 64/100 ідеальної частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

У постанові Житомирського апеляційного суду від 11.03.2019 у справі №278/2632/17, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 16.10.2019, встановлено, що ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право на спадщину № 2-1769 від 15 жовтня 1996 року належить 36/100 ідеальних частки житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.29-35, т.1).

Рішенням Вересівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 20 червня 2012 року ОСОБА_2 надано дозвіл на добудову до частини даного будинку наступних приміщень: кухні, ванної кімнати та коридору (а.с.21, т.1).

ОСОБА_1 надав дозвіл позивачу на добудову вказаних у рішенні сільської ради допоміжних приміщень, про що свідчить наданий позивачем зміст доручення (а.с.22, т.1).

29 грудня 2012 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Житомирській області зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт ОСОБА_2 з будівництва прибудови до частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

16 червня 2016 року управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області була зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації.

Згідно наданого позивачем висновку судової будівельно-технічної експертизи від 09 квітня 2018 року частка позивача у спірному домоволодінні у зв`язку з проведеною добудовою складає 77/100 ідеальної частки, а відповідача 23/100 ідеальної частки.

Під час розгляду справи було встановлено, що позивачем була здійснена вказана добудова до житлового будинку, а також проведена реконструкція в середині будинку та побудований мансардний поверх (який складається з коридору та двох кабінетів), за рахунок чого корисна площа будинку збільшилась з 85,2 кв. м до 152,7 кв. м. Наведені обставини також підтверджуються технічними паспортами на будинок від 25 жовтня 1989 року та від 07 червня 2016 року, які досліджувались експертом під час проведення судової будівельно-технічної експертизи. Крім того, експерт у своєму висновку звертав увагу на те, що в матеріалах інвентаризаційної справи відсутні відомості щодо наявної мансарди над частиною приміщень основної частини житлового будинку, яка зазначена на поверховому плані та в переліку приміщень відповідно до технічного паспорту від 07 червня 2016 року, складеного ТОВ «Підприємство «Житомирземпроект».

Також судом було встановлено, що відповідачем був наданий дозвіл позивачу на добудову до її частини лише кухні, ванної кімнати та коридору. Разом з тим, позивачем також були здійснені будівельні роботи в середині будинку та побудований мансардний поверх, який складається з коридору та двох кабінетів загальною площею 37 кв.м.

ОСОБА_2 була подана декларація про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта (а.с.23-24, т.1), яка зареєстрована Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області 16.06.2023 року за № ЖТ34.

Позивачем до позовної заяви подано копію висновку №313/10.16 будівельно-технічного дослідження від 06.10.2016 року, в якому експертом зроблено наступний висновок: в результаті проведення прибудови та надбудови мансардного поверху до частини житлового будинку, а саме - квартири АДРЕСА_3 , які на момент дослідження не завершені будівництвом, відбулося втручання в конструкцію зовнішніх несучих (капітальних) стін будинку та у несучий каркас з прогонами і настилом конструкції горищного даху та також нерівномірне навантаження на фундамент та спільну перегородку існуючої будівлі, що призвело до появи діагональних тріщин у стінах суміжної квартири АДРЕСА_2 цього ж будинку (а.с.7-20, т.1).

Задовольняючи позовні вимоги до Управління Державної інспекції архітектури та містобудування України суд першої інстанції виходив із того, що на відповідача Державну архітектурно-будівельну інспекцію України покладено обов`язок перевірки повноти даних, зазначених в деклараціях. Декларація про початок будівельних робіт та декларація про готовність об`єкта до експлуатації за своєю правовою природою є документами дозвільного характеру та можуть бути скасовані в судовому порядку в разі встановлення факту надання заявником недостовірної інформації.

Колегія суддів не може погодитися із таким висновок суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та яка, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Згідно зі статтю 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі в ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за цим позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Разом з тим, визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 також вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Відповідно до частини першої статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (у редакції від 09.12.2015 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до I-III категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється (частина восьма статті 39 вказаного Закону).

Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об`єкта до експлуатації, та за експлуатацію об`єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката (частина десята статті 39 вказаного Закону).

Отже, ініціатором реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації є замовник будівництва, який несе відповідальність за достовірність даних, вказаних ним у такій декларації.

Замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву (пункт 4 частини першої статті 1 зазначеного Закону).

Судом встановлено, що замовником будівництва прибудови до частини житлового будинку АДРЕСА_1 , була ОСОБА_2 .

Позивач мотивував вимоги порушенням його прав на безпечне володіння, користування та розпоряджання майном, а також порушенням скаржником будівельних норм і правил під час проведення будівництва прибудови до будинку.

Підставою для скасування декларації, на думку позивача, є зазначення у ній скаржником недостовірних даних, оскільки, як стверджує позивач, в результаті прибудови та надбудови мансардного поверху до частини житлового будинку відбулося втручання в конструкцію зовнішніх несучих (капітальних) стін будинку, що призвело до появи діагональних тріщин в стінах квартири АДРЕСА_2 , яка належить йому на праві власності.

Отже, вимога позивача про скасування декларації, в якій, на його думку, скаржник навів недостовірні дані, пов`язана з оспорюванням законності набуття скаржником права власності на частину здійснених добудов до будинку.

Ініційований фізичною особою спір про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача особою, за якою на підставі вказаної декларації було зареєстроване право власності на цей об`єкт нерухомого майна.

Скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, що стала підставою для оформлення замовником будівництва права власності на об`єкт нерухомого майна, вплине на права й обов`язки цього замовника, зокрема, в частині можливості експлуатації відповідного об`єкта нерухомості. А тому належним відповідачем за вимогою про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації є замовник будівництва (особа, на користь якої така декларація зареєстрована).

Якщо замовник будівництва після реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації та державної реєстрації права власності на цей об`єкт відчужив його іншій особі, така особа за умови, що до неї відсутні позовні вимоги, має бути залучена до участі у справі про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, оскільки скасування реєстрації зазначеної декларації може вплинути на права цієї особи, зокрема бути підставою для подальшого оспорювання її права власності на відповідний об`єкт.

Вказаний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №127/93/17-ц (провадження №14-392 цс 18).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що Управління Державної інспекції архітектури та містобудування України не є належним відповідачем у даній справі за вимогою про скасування декларації про готовність до експлуатації об`єкта за реєстраційним № ЖТ 34 від 16.06.2016 року, поданої ОСОБА_2 на об`єкт прибудови до частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки належним відповідачем щодо пред`явленої позивачем вимоги, є особа, на чиє ім`я така декларація була зареєстрована, а саме ОСОБА_2 .

Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції не зазначене належної уваги не звернув, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про задоволення вимог позивача, які пред`явлені до Управління Державної інспекції архітектури та містобудування України, про скасування декларації про готовність до експлуатації об`єкта.

Таким чином, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, призвело до ухвалення у справі в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Державної інспекції архітектури та містобудування України незаконного рішення, а тому останнє підлягає скасуванню в цій частині з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову до відповідача - Управління Державної інспекції архітектури та містобудування України з вищевказаних підстав (п. 3, п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України).

Рішення в частині задоволених позовних вимог про скасування декларації про готовність до експлуатації об`єкта, пред`явлених до ОСОБА_3 , не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України на користь Державної інспекції архітектури та містобудування України підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений судовий збір у розмірі 1 362,000 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державної інспекції архітектури та містобудування України задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 07 червня 2023 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Державної інспекції архітектури та містобудування України про скасування декларації про готовність до експлуатації об`єкта скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог до Управління Державної інспекції архітектури та містобудування України.

Компенсувати Державній інспекції архітектури та містобудування України за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 362,000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 вересня 2024 року.

Головуючий Судді