ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м.Суми

Справа №583/673/24

Номер провадження 22-ц/816/1277/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Рунова В. Ю.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01 березня 2024 року, у складі судді Ярошенко Т.О., ухвалене у м. Охтирка, повний текст якого складено 01 березня 2024 року,

в с т а н о в и в :

12 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ГУ Пенсійного фонду України в Сумській області про відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги мотивував тим, що він перебуває на обліку в ГУ Пенсійного фонду України в Сумській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням Сумського окружного адміністративного суду по справі № 480/6068/22 від 27 жовтня 2022 року зобов`язано ГУ Пенсійного фонду України в Сумській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу до 05 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2023 року у справі №480/6068/22 рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2022 року залишено без змін. 26 грудня 2022 року за заявою ОСОБА_1 . Сумським окружним судом було видано виконавчий лист. 11 січня 2023 року державним виконавцем на виконання вищевказаного виконавчого листа винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Ця постанова ГУ Пенсійного фонду України в Сумській області не оскаржена, однак на даний час рішення суду ні в добровільному, ні в примусовому порядку не виконане. Надмірна затримка у виконанні ухваленого на його користь судового рішення викликає у нього почуття розпачу та відчаю Враховуючи ігнорування відповідачем законодавства України, а також глибину завданих душевних страждань просив стягнути з ГУ Пенсійного фонду України в Сумській області моральну шкоду в розмірі 7000 грн.

Рішенням Охтирського районного суду Сумської області від 01 березня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ГУ Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3500 грн.

В іншій частині позову відмовлено за необґрунтованістю.

Стягнуто з ГУ Пенсійного фонду України в Сумській області судовий збір у розмірі 1211,20 грн в прибуток держави.

В апеляційній скарзі ГУ Пенсійного фонду України в Сумській області, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Вказує, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку обставин викладених у позовній заяві щодо заподіяння йому діями ГУ Пенсійного фонду України в Сумській області моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване. Зазначає, що згідно Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання і відшкодування моральної шкоди є санкцією за порушення прав особи, що були виявлені та доведені.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27.10.2022 року, справа № 480/6068/22, зобов`язано ГУ Пенсійного фонду України в Сумській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу до 05 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2023 року у справі №480/6068/22 рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.10.2022 року залишено без змін.

Рішення вступило в законну силу та перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 5-10).

Станом на час розгляду справи рішення Сумського окружного адміністративного суду по справі № 480/6068/22 від 27.10.2022 року не виконано, грошова сума ОСОБА_1 , не виплачена, що відповідач не заперечував у своєму відзиві та не спростував належними доказами.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку про те, що факт не виконання рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27.10.2022 року, справа № 480/6068/22, про зобов`язання ГУ Пенсійного фонду України в Сумській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, свідчить про заподіяння йому моральної шкоди, а тому, врахувавши характер спірних правовідносин та обставини конкретної справи, тривалість моральних страждань позивача у зв`язку з необхідністю докладання додаткових зусиль для доведення своїх вимог, визначив до стягнення на відшкодування моральної шкоди 3500 грн.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону, виходячи з наступного.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У постанові від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» Пленум Верховного суду України роз`яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Також Пленум Верховного суду України у своїй постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача.

Статтями 13,17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IVпередбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права та змінюють практику застосування національного закону відповідно до рішення цього Суду.

Відповідно до чіткої й усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», пункт 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення від 28 липня 1999 року у справі «Імобільяре Саффі» проти Італії», заява № 22774/93, пункт 66).

Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою (рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, пункт 44, від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26 квітня 2005 року у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19 лютого 2009 року у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06).

ЄСПЛ також зазначив, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, пункти 203-204, та рішення у справі «Вассерман проти Росії», заява № 21071/05, пункт 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення від 7 травня 2002 року в справі «Бурдов проти Росії», пункт 100).

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презумується.

Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року по справі №750/1591/18-ц.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що протиправні дій відповідача, що виразилися у невиконанні рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.10.2022 року, справа № 480/6068/22, про зобов`язання ГУ Пенсійного фонду України в Сумській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, викликають у позивача негативні емоції, переживання, чим йому заподіяно моральні страждання.

Із матеріалів справи вбачається, що судове рішенням у адміністративній справі № 480/6068/22 набрало законної сили, однак рішення в добровільному порядку відповідачем не виконане, що негативно вплинуло на моральний стан позивача, законні очікування якого на виплату грошової допомоги виявилися марними.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується, що розмір відшкодування моральної шкоди 3500 грн визначено судом з урахуванням всіх обставин та вимог закону, з дотриманням вимог розумності, виваженості та справедливості і він є співмірним із завданою позивачу шкодою.

Визначаючи розмір заподіяної ОСОБА_1 моральної шкоди суд належно оцінив та врахував усі докази надані на обґрунтування позовних вимог. Такий розмір відшкодування моральної шкоди сприятиме дотриманню балансу прав та інтересів конкретної особи та суспільного інтересу.

Отже, доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав для зміни оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його зміни відсутні.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

В. Ю. Рунов