Справа № 755/3596/24
Головуючий у суді першої інстанції: Марфіна Н.В
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката Сербіної Анни Олександрівни, подану в інтересах Акціонерного товариства «Універсал Банк», на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2024 рокупро забезпечення позову, постановлену у складі судді Марфіної Н.В., у цивільній справі №755/3596/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Акціонерне товариство «Універсал Банк», про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: АТ «Універсал Банк», про поділ спільного майна подружжя. Просила визнати на нею право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Одночасно із позовною заявою ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позовушляхом накладення арешту на належну ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначала, що з 31 жовтня 2003 року до 17 серпня 2007 року вона з ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу вони продовжували проживати однією сім`єю. 11 грудня 2007 року ОСОБА_2 придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка, на думку позивачки, належить їм на праві спільної сумісної власності та підлягає поділу. Разом з цим, вказана квартира перебуває в іпотеці АТ «Універсал Банк» і з урахуванням наявності боргу відповідача, банк у будь-який момент може набути право власності на спірне майно згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки позбавить можливості поділу спірного майна між колишнім подружжям у судовому порядку. Відтак, на думку заявника, вищенаведені обставини свідчать про наявність реальної загрози настання обставин, які можуть утруднити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних її прав або інтересів, за захистом яких вона звернулася до суду, що є підставою для вжиття заходів забезпечення її позову відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2024 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11 грудня 2007 року.

В іншій частині заяви про забезпечення позову - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду адвокат Сербіна А.О., яка діє в інтересах АТ «Універсал Банк», подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову. Зазначає, що для набуття права власності на іпотечну квартиру згідно зі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» АТ «Універсал Банк» не вчиняє жодних дій. Крім того, виконавчі листи втрачені та ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду відмовлено у видачі дублікатів та поновленні строку. А відтак, на разі відсутнє рішення суду на підставі якого б банк міг задовольнити свої вимоги за рахунок предмет іпотеки. Вважає, що на даний час відсутні будь-які підстави для забезпечення позову, адже припущення заявника, про те, що банк може звернути стягнення на предмет іпотеки згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку», що в свою чергу може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду по даній справі є не обґрунтованими та безпідставними, оскільки існує пряма норма, що забороняє набуття права власності в позасудовому порядку згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» до кінця воєнного стану та протягом 30-ти календарних днів після його закінчення. Крім того, поділ майна між подружжям не є підставою для припинення іпотеки відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про іпотеку», а відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонастунництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Вважає, що подання позову про поділ майна подружжя та як наслідок накладення арешту на іпотечне майно здійснюється сторонами виключно для затягування процесу та утруднений банком реалізації даного предмету іпотеки в рахунок погашення боргів позичальника. Звертає увагу на те, що до заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 не було додано жодних доказів, які б підтверджували, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі можливого його задоволення.

В судовому засіданні адвокат Сапсай А.П., який діє в інтересах АТ «Універсал Банк», апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з наведених у ній підстав.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, заслухавши пояснення особи, яка з`явилася в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення її позову до ОСОБА_2 , третя особа: АТ «Універсал Банк», про поділ спільного майна подружжя, шляхом накладення арешту на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11 грудня 2007 року, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також ефективний захист прав або інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду. При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що запропонований стороною позивача об`єм заходів забезпечення не є співмірним із заявленими позовними вимогами та безпідставно створить перешкоди у реалізації правомочностей власника/іпотекодержателя у частинах, в яких їх права позивачем не оспорюються.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов може бути забезпечено, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза утруднення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду в разі невжиття таких заходів.

При цьому метою вжиття таких заходів забезпечення позову як накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, є забезпечення виконання заявлених майнових вимог позивача за рахунок цього ж майна або грошових коштів у разі задоволення позову.

Разом з тим, зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 таких вимог до ОСОБА_2 не заявляла.

Відповідно до заявлених вимог ОСОБА_1 просила визнати на нею право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Тобто, предметом позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є поділ спільного сумісного майна подружжя.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту ОСОБА_1 не навела обставин та не надала доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_2 має намір та вчиняє дії, направлені на відчуження або приховання спірного майна від поділу.

Відтак, у суду першої інстанції були відсутні достатні підстави для того, щоб вважати доведеною наявність реальної загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі можливого задоволення позову.

Як вбачається зі змісту заяви, необхідність вжиття заходів забезпечення свого позову ОСОБА_1 по суті обґрунтовувала тим, що вказана квартира перебуває в іпотеці АТ «Універсал Банк» і з урахуванням наявності боргу відповідача, банк у будь-який момент може звернути стягнення на предмет іпотеки, в тому числі у позасудовий спосіб згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Водночас, ОСОБА_1 не заявляла жодних вимог до АТ «Універсал Банк».

Крім того, можливість звернення стягнення банком на спірну квартиру як на предмет іпотеки не залежить від вирішення даного спору про поділ квартири між сторонами як спільного сумісного майна шляхом виділення кожного із них ідеальних часток у праві спільної власності. Як зазначив представник АТ «Універсал Банк», наразі банк не вчиняє жодних дій, направлених на звернення стягнення на предмет іпотеки. У зв`язку з втратою виконавчих листів та пропуском строків пред`явлення їх до виконання банк втратив можливість задовольнити свої вимоги у примусовому порядку, крім того, на даний час діє пряма норма, що забороняє набуття права власності в позасудовому порядку згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» до кінця воєнного стану та протягом 30-ти календарних днів після його закінчення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення її позову шляхом накладення арешту на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , належної ОСОБА_2 .

Крім того колегія суддів враховує, що на час вирішення спору квартира АДРЕСА_2 , в цілому зареєстрована за ОСОБА_2 , частки сторін у праві спільно власності на квартиру не визначені. Тому, в даному випадку накладення арешту на 1/2 частину квартири не допустиме.

Враховуючи викладене, ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Сербіної Анни Олександрівни, подану в інтересах Акціонерного товариства «Універсал Банк», задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення її позову до ОСОБА_2 , третя особа: Акціонерне товариство «Універсал Банк», про поділ спільного майна подружжя.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 30 серпня 2024 року.

Суддя-доповідач

Судді