Постанова

Іменем України

10 січня 2024 року

м. Київ

справа № 314/1612/22

провадження № 61-13904св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - акціонерне товариство «Сенс Банк»,

треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Шаповалова Олена Георгіївна, ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 квітня 2023 року у складі судді Кіяшко В. О. та постанову Запорізького апеляційного суду від 29 серпня 2023 року у складі колегії суддів: Кочеткової І. В., Дашковської А. В., Кримської О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до акціонерного товариства «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк», банк) про визнання протиправним та скасування рішення нотаріуса, поновлення права власності.

Позовну заяву мотивовано тим, що 25 травня 2007 року між АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, предметом якого є надання кредиту у розмірі

20 000 доларів США під 13% річних, строком до 24 травня 2018 року.

На забезпечення виконання умов кредитного договору, цього ж дня між ним та АТ «Укрсоцбанк» був укладений договір іпотеки, предметом якого є належний їй на праві власності житловий будинок

АДРЕСА_1 .

Зазначала, що 11 січня 2022 року приватний нотаріус Шаповалова О. Г., діючи як державний реєстратор, прийняла рішення, індексний номер 62795125 про проведення державної реєстрації права власності на вказаний житловий будинок за АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк».

Позивач не погоджується із зазначеним рішенням приватного нотаріуса просить визнати його протиправним та скасувати, а також поновити її право власності на будинок, оскільки банк звернувся до нотаріуса про реєстрацію за собою права власності на предмет іпотеки поза межами позовної давності, що встановлено рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2021 року у справі № 314/3319/20, яким відмовлено у задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» до неї про звернення стягнення на предмет іпотеки через пропуск банком позовної давності.

Крім того, зазначала, що дії приватного нотаріуса як державного реєстратора щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки за АТ «Альфа-Банк» суперечать положенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 квітня 2023 рокупозов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11 січня 2022 року, прийняте приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального Запорізької області Шаповаловою О. Г. щодо реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк».

Поновлено за ОСОБА_1 право власності на вказаний житловий будинок на підставі ухвали суду, серія та номер: б/н, виданий 10 грудня 2003 року, видавник: Вільнянський районний суд Запорізької області.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем проведена всупереч Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Запорізького апеляційного суду від 29 серпня 2023 року рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 квітня 2023 року змінено в частині нормативно-правового обґрунтування. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що 13 квітня 2021 року був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», на підставі якого з 23 вересня 2021 року втратив чинність Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому суд помилково застосував закон, який не підлягав застосуванню.

Однак, оскаржуване рішення приватного нотаріуса є незаконним, оскільки банк у порушення умов договору і вимог статті 1048 ЦК України продовжував нараховувати проценти за користування кредитом після пред`явлення у листопаді 2015 року досудової вимоги про дострокове повернення кредиту та закінчення строку кредитування. Приватний нотаріус не звернув уваги на те, що кредитор продовжував нараховувати проценти на суму заборгованості після закінчення строку дії кредитного договору, хоча право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті

1050 ЦК України. Визнавши надані банком документи такими, що є безспірними і достатніми для здійснення державної реєстрації, приватний нотаріус не обговорив питання про те, чи відповідає наданий банком розрахунок заборгованості умовам кредитного та іпотечного договорів, чи здійснений він в межах строків позовної давності, чи не закінчився строк дії основного і іпотечного договорів.Під час здійснення державної реєстрації прав на іпотечне майно банк не повідомив приватного нотаріуса про те, що судовим рішенням від 21 жовтня 2021 року у справі № 314/3319/20 вимоги банку про звернення стягнення на спірний предмет іпотеки залишені без задоволення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі АТ «Сенс Банк» просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що приватний нотаріус, як державний реєстратор, приймаючи документи на реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем не здійснює перевірку розміру заборгованості, а перевіряє наявність необхідних документів для вчинення реєстраційної дії. Безспірність заборгованості приватний нотаріус перевіряє лише у разі вчинення виконавчого напису, а тому висновок суду апеляційної інстанції про помилковість нарахування банком процентів після закінчення строку дії кредитного договору не можуть бути підставою для скасування рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за банком. З цих підстав вважає також помилковими посилання суду апеляційної інстанції на пропуск банком позовної давності. Крім того, зазначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду із вимогою про захист свого цивільного права або інтереси, тоді як банк реалізував своє право на задоволення кредиторських вимог у позасудовому порядку. Вважає, що наявність судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші, встановлені Законом України «Про іпотеку», способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі, а ухвалою від 04 січня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Відзив на касаційну скаргу

У грудні 2023 року від позивача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому вона посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність ухвалених у справі судових рішень.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

25 травня 2007 року між АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є

АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, предметом якого є надання кредиту у розмірі 20 000 доларів США під 13 % річних, строком до 24 травня 2018 року.

На забезпечення виконання умов кредитного договору, цього ж дня між ОСОБА_1 та АТ «Укрсоцбанк» був укладений договір іпотеки, предметом якого є належний йому на праві власності житловий будинок

АДРЕСА_1 .

Пунктом 4.1 іпотечного договору сторонами було погоджено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до пункту 4.5 іпотечного договору іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду (підпункт 4.5.1); або на підставі виконавчого напису нотаріуса (підпункт 4.5.2); або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (підпункт 4.5.3).

У зв`язку із невиконанням позичальником умов кредитного договору

АТ «Альфа-Банк» 05 серпня 2020 року звернулося до суду з позовом до іпотекодавця ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі

32 246,12 доларів США.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2021 року у справі № 314/3319/20 відмовлено АТ «Альфа-Банк» у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Дане рішення суду оскаржене не було та набрало законної сили.

11 січня 2022 року приватний нотаріус Шаповалова О. Г. діючи як державний реєстратор, прийняла рішення, індексний номер 62795125 про проведення державної реєстрації права власності на вказаний житловий будинок за

АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк». Підставою для здійснення реєстраційних дій став договір іпотеки від 25 травня 2007 року, копія вимоги від 13 серпня 2021 року про усунення порушення основного зобов`язання у розмірі 28 681, 99 доларів США із попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі неусунення цих порушень, рекомендовані повідомлення про вручення ОСОБА_1 поштового відправлення від 19 серпня 2021 року, довідка банку від 15 грудня 2021 року.

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають з таких підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 зазначеного Закону).

Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи

на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми

статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка діяла на час

укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» змін до статті 36 Закону України «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Державним реєстратором є, зокрема, нотаріус.

Згідно з частиною першої статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

За змістом статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, подається, зокрема, документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або

засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або

засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або

засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами);

3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації;

4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У наведених правових нормах визначено перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Вказаний висновок висловлено постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц (провадження № 14-501цс18) та від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц (провадження

№ 14-22цс19).

Як свідчать матеріали справи, у зв`язку із невиконанням

ОСОБА_2 умов кредитного договору від 25 травня 2007 року утворилась заборгованість у розмірі 28 681,99 доларів США. Виконання цих кредитних зобов`язань забезпечено іпотекою - належним позивачці житловим будинком АДРЕСА_1 згідно з договором іпотеки від 25 травня 2007 року.

Установлено, що для реєстрації права власності на підставі договору іпотеки АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк» було надано сам договір, пункти 4.1, 4.5 якого містять застереження щодо можливості передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у позасудовому порядку, повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання (вимога про усунення порушення) від 13 серпня 2021 року, надісланого позичальнику ОСОБА_2 та іпотекодавцю ОСОБА_1 та рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які містить найменування адресата ( ОСОБА_2 і ОСОБА_1 ) та дату отримання ними поштового відправлення 30 серпня 2021 року, а також довідку банку про розмір заборгованості (а. с. 68-82, 233, т. 1).

Отже, банк надав усі необхідні документи, передбачені пунктом

61 Порядку, для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки, а тому у приватного нотаріуса, як державного реєстратора, не було підстав для відмови іпотекодержателю у вчинення реєстраційних дій.

Позивач не спростувала повноту та належність наданих банком документів для вчинення реєстраційних дій. Позовна заява не містить доводів, які б свідчили про порушення іпотекоджержателем вимог чинного законодавства при звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації за ним права власності на майно.

Суд апеляційної інстанції помилково вважав, що іпотекодержатель не дотримався вимог пункту 57 Порядку № 1127, відповідно до якого для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, подається, зокрема, документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину, оскільки у справі, яка переглядається, державна реєстрація прав була здійснена не у зв`язку із виконанням умов правочину, а зв`язку із його невиконанням. При цьому до спірних правовідносин підлягає застосування пункт 61 Порядку № 1127, який передбачає перелік документів для здійснення державної реєстрації прав на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Суд касаційної інстанції враховує, що позивач не довела і матеріали справи не містять доказів виконання нею умов кредитного договору, повернення коштів у порядку та строки, передбачені цим договором, а тому у банку були наявні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за собою права власності на майно.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 як на підставу позовних вимог посилалася на наявність судового рішення у справі № 314/3319/20, яким відмовлено АТ «Альфа-Банк» у задоволенні позову до неї про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку із пропуском строку позовної давності, ненадання банком доказів про безспірність розміру заборгованості, а також вчинення реєстраційних дій всупереч дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив лише із того, що оспорюване позивачем рішення приватного нотаріуса про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем прийнято з порушенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Суд апеляційної інстанції не погодився із таким висновком суду першої інстанції та обґрунтовано вважав, що зазначений Закон не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Так, згідно з Кодексом України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року

№ 2597-VIII, враховуючи зміни, внесені Законом України від 16 вересня

2020 року № 895-IX, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втратив чинність із 21 квітня 2021 року.

23 квітня 2021 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13 квітня 2021 року № 1381-IX, відповідно до якого Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (який втратив чинність 21 квітня 2021 року) поновлює свою дію на п`ять місяців з дня набрання чинності Законом № 1381-IX, тобто діє з 23 квітня 2021 року до 23 вересня 2021 року.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки на час прийняття приватним нотаріусом оскаржуваного рішення від 11 січня 2022 року цей Закон втратив чинність (23 вересня 2021 року).

Разом з тим Верховний Суд не погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про незаконність рішення державного реєстратора з огляду на небезспірність заборгованості за кредитним договором (нарахування банком процентів поза межами строку дії договору та пропуск банком позовної давності), оскільки Порядок № 1127 не визначає обов`язку надання державному реєстратору доказів безспірності заборгованості, а стаття

24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачає такої підстави для відмови в державній реєстрації прав. Таке передбачено у разі вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису, а не здійснення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем, як помилково вважав суд апеляційної інстанції.

Наведене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 08 вересня 2021 року у справі № 725/2195/20, від 14 грудня

2022 року у справі № 718/917/20.

У постанові Верховного Суду від 09 лютого 2022 року у справі № 760/24222/19 (провадження № 61-9300св21) зроблено висновок, що державний реєстратор при вчиненні реєстраційних дій не наділений повноваженнями з перевірки розміру кредитної заборгованості, зазначеного іпотекодержателем, факт нарахування відсотків та неустойки за межами строку кредитування не має правового значення в контексті правомірності прийнятих державним реєстратором рішень.

Доводи позивача про сплив позовної давності як підстава для визнання незаконними дій державного реєстратора колегія суддів відхиляє з таких міркувань.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами статті 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Наслідки спливу позовної давності визначаються статті 267 ЦК України.

Згідно з приписами статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку захистити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право судового захисту, тобто здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тоді як АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», реалізувало своє право на задоволення кредиторських вимог у позасудовому порядку, тому позовна давність до врегулювання вимог кредитора у позасудовому порядку не застосовується.

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 23 серпня 2023 року у справі № 520/5682/18.

Посилання суду апеляційної інстанції на те, що банк не мав права звертати стягнення на предмет іпотеки з огляду на наявність судового рішення у справі №314/3319/20, яким відмовлено АТ «Альфа-Банк» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу майна на прилюдних торгах, оскільки наявність цього судового рішення не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд задовольняє касаційну скаргу, скасовує судові рішення і ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову, то понесені АТ «Сенс Банк»судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг у розмірі 5 418,20 грн (1 448,60 грн + 3 969,60 грн) підлягають стягненню з ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 квітня

2023 рокута постанову Запорізького апеляційного суду від 29 серпня 2023 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Сенс Банк», треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального Шаповалова Олена Георгіївна, ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення нотаріуса, поновлення права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Сенс Банк» судовий збір у розмірі 5 418,20 гривень.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович