Справа № 502/2054/24
УХВАЛА

13 вересня 2024 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Масленикова О.А.

за участю секретаря судового засідання Скрипкіної А.Ю.

розглянувши заяву

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 ,

інша особа «Trading Line Management SRL»

про арешт морського судна

ВСТАНОВИВ:

11.09.2024 р. ОСОБА_1 звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з заявою в інтересах ОСОБА_2 про арешт морського судна відповідно до положень ч. 5 ст. 30 та ч. 2 ст. 152 ЦПК України.

В обґрунтування заяви представник заявника зазначив, що 29.03.2024 р. заявник уклав контракт найму моряка № 363 з компанією «Marine Pro Service (CY) Limited», відповідно до якого він був найнятий на посаду капітана на судно «Visco II».

На момент укладення контракту заявник вже працював за контрактом на судні, за яким приступив до виконання своїх обов`язків 08.01.2024 р. і який закінчив свою дію 29.03.2024 р., коли був укладений новий контракт.

Відповідно до п. 12 контракту за період контракту основна заробітна плата сплачується із розрахунку 270 євро на добу.

За період працевлаштування заявника на судні йому була нарахована заробітна плата у розмірі 32 130 євро (270 ? 119), однак на момент звернення із цією заявою ця сума так і не була сплачена заявнику.

На підтвердження цього заявник надав виписку з банківського рахунку, вказаного у п. 1 контракту наданого заявником роботодавцю для перерахування заробітної плати. При цьому, як зазначив представник заявника, зарахування 4185 євро від 30.05.2024 р. і 4 181 євро від 02.07.2024 р. здійснювалось на покриття заборгованості по заробітній платі за попереднім контрактом найму на судні.

З посвідчення особи моряка вбачається, що власником відповідного судна є компанія «Trading Line».

При цьому представник заявника звертає увагу, що контракт фактично укладався компанією «Marine Pro Service (CY) Limited» в інтересах і на користь судновласника, оскільки вказана компанія є посередником у працевлаштуванні закордоном, а сам контракт підписувався у м. Ізмаїл.

У зв`язку із цим з посиланням на Міжнародну конвенцію з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна (1952 року) та відповідні положення ЦПК України щодо заходів забезпечення позову, представник заявника просив суд:

1/ накласти арешт на морське скудно «Alja» (ENI 02331320, прапор Нідерланди), яке заходиться в акваторії портопункту, Кілія, Філії «Усть-Дунайськ» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», шляхом його затримання та заборони виходу з акваторії портопункту Кілія, Філії «Усть-Дунайськ» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України».

2/ заборонити Капітану Ізмаїльського морського порту Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» оформлювати і надавати дозвіл на вихід морського судна «Alja» (ENI 02331320, прапор Нідерланди), яке заходиться в акваторії портопункту Кілія, Філії «Усть-Дунайськ» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України».

12.09.2024 р. представник заявника надав суду додаткові пояснення у справі, згідно яких зазначив, що компанія «Marine Pro Service (CY) Limited» є посередником у працевлаштуванні моряків на судна, не є судновласником судна, на якому працював заявник, а тому жодним чином, на відміну від судновласника, не зацікавлена у результатах праці заявника на вказаному судні.

Про це додатково свідчить той факт, що у посвідченні особи моряка не стоїть жодного підпису посадової особи та печатки «Marine Pro Service (CY) Limited» та не має жодних даних про те, що ця компанія є власником судна. За наведених обставин, на переконання представника заявника, між заявником та судновласником сталися фактичні трудові правовідносини, що обумовлюють права заявника подати морську вимогу саме до судновласника.

Проаналізувавши обґрунтування поданої заяви, додані до неї документи та релевантні положення законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Порядок накладення арешту на морські судна врегульовано Міжнародною конвенцією з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна від 10.05.1952р., до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України № 3702-VI від 07.09.2011 р. та яка набула чинності для України 16.05.2012 р. (далі - Конвенція 1952 року), а також главою 4 Кодексу торговельного мореплавства України Арешт суден (даті - КТМ).

За положеннями п.1 ч.1 ст.1 - Конвенції 1952 року морська вимога означає вимогу, що виникає на підставі збитку, завданого будь-яким судном у результаті зіткнення або в інший спосіб; загибелі людей або тілесного ушкодження, що заподіяні будь-яким судном або пов`язані з його експлуатацією; рятування судна або вантажу; договору, що стосується використання або здачі будь-якого судна в наймання за договором про фрахтування або інакше; договору, що стосується перевезення вантажів будь-яким судном за договором про фрахтування або інакше; втрати вантажу або шкоди, завданої вантажу, в тому числі багажу, який перевозиться будь-яким судном; загальної аварії; морської позики; буксирування; лоцманства; поставок товарів або матеріалів, що здійснюються для судна з метою його експлуатації або технічного обслуговування, незалежно від того, де ці поставки здійснюються; будування, ремонту або спорядження судна чи докових зборів; заробітної плати капітанів, офіцерів чи екіпажу; витрат капітана, у тому числі витрат вантажовідправників, фрахтувальників чи агентів, що здійснені за дорученням судна або його власника; спорів, що стосуються права власності на морське судно; спорів між співвласниками будь-якого судна стосовно права власності на це судно, його експлуатації або доходів від його експлуатації; іпотеки або морської застави будь-якого судна.

У відповідності до ст.42 Кодексу торговельного мореплавства України судно може бути арештоване тільки на морські вимоги. Морська вимога - це вимога, що виникає з права власності та інших майнових прав на судно, будівництво судна, управління, експлуатацію або комерційне використання судна, заставу судна чи здійснення заходів, пов`язаних з рятуванням судна, а саме вимога у зв`язку з: 1) заподіянням шкоди в результаті втрати або пошкодження майна у зв`язку з експлуатацією судна; 2) заподіянням шкоди в результаті позбавлення життя або ушкодження здоров`я на суші або на воді у прямому зв`язку з експлуатацією судна; 3) заподіянням шкоди навколишньому природному середовищу; 4) винагородою, що належить за здійснення рятувальних заходів або виконання вимог будь-яких договорів про рятування; 5) компенсацією та іншими сумами, що належать за усунення або спробу усунення загрози заподіяння шкоди, за вжиття запобіжних заходів чи здійснення аналогічних операцій; 6) підняттям, віддаленням або знищенням судна, що стало уламками, чи його вантажу та викликаними цим витратами; 7) будь-яким договором використання або фрахтування судна; 8) будь-яким договором перевезення вантажу або пасажирів на судні; 9) втратою чи пошкодженням вантажу, включаючи багаж, під час перевезення або у зв`язку з ним; 10) загальною аварією; 11) лоцманським проведенням та сплатою лоцманських зборів; 12) буксируванням; 13) постачанням продуктів харчування, матеріалів, палива, запасів, обладнання, включаючи контейнери, для експлуатації судна або утримання його; 14) будівництвом, ремонтом, перебудовою або переобладнанням судна; 15) зборами в порту, каналі та інших судноплавних водах, а також у доці; 16) заробітною платою та іншими коштами, що належать капітану, членам командного складу та іншим членам екіпажу у зв`язку з виконанням ними своїх службових обов`язків на борту судна, включаючи витрати на репатріацію і внески за соціальним страхуванням, що сплачуються від їх імені; 17) дисбурсменськими витратами, які здійснюються щодо судна капітаном, власником, фрахтувальником або агентом; 18) страховою премією, включаючи внески за взаємне страхування, що сплачуються стосовно судна його власником або фрахтувальником за бербоут-чартером; 19) будь-якою комісійною, брокерською або агентською винагородою, що сплачується стосовно судна його власником або фрахтувальником за бербоут-чартером; 20) будь-яким спором про право власності на судно або володіння ним; 21) будь-яким спором між двома або кількома власниками судна щодо використання судна і розподілу прибутку; 22) заставою судна; 23) будь-яким спором, що виникає з договору купівлі-продажу судна.

Згідно із ч. 2 ст. 43 КТМ України будь-яке судно або судна можуть бути арештовані, якщо на момент початку процедури, пов`язаної з арештом судна або суден, вони перебувають у власності особи, яка несе відповідальність за морською вимогою і яка на час виникнення вимоги була власником судна, стосовно якого морська вимога виникла, або фрахтувальником такого судна за бербоут-чартером, тайм-чартером або рейсовим чартером.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Конвенції арешт означає затримання судна за ухвалою суду для забезпечення морської вимоги, але не включає конфіскацію судна на виконання судового рішення.

Згідно зі ст.2 Конвенції судно, яке ходить під прапором однієї з Договірних Держав, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав лише стосовно морської вимоги й жодної іншої, але ніщо в цій Конвенції не може розглядатися як розширення чи обмеження прав і повноважень, якими наділені уряди чи їхні установи, органи державної влади чи портові або докові власті згідно з їхніми чинними внутрішніми законами або правилами щодо арешту, затримання або іншого способу перешкоджання відходу суден, які перебувають у межах їхньої юрисдикції.

Статтею 4 Конвенції визначено, що на судно може бути накладений арешт не інакше, як з дозволу суду або відповідного судового органу Договірної Держави, в якій здійснено арешт.

Частиною 2 ст. 6 Конвенції передбачено, що процесуальні норми, що стосуються арешту судна, клопотання про одержання дозволу, згаданого в статті 4, та всіх інших процесуальних питань, що можуть виникнути в зв`язку з арештом, визначаються правом Договірної Держави, в якій арешт був здійснений чи було подано клопотання щодо його здійснення.

При цьому, згідно ст. 8 Брюссельської конвенції судно, що ходить під прапором Держави, яка не є Договірною Державою Конвенції, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав щодо будь-якої з морських вимог, що перераховані у статті 1, чи будь-якої іншої вимоги, щодо якої закон цієї Договірної Держави дозволяє арешт.

Відповідно до ч. 5 ст. 30 ЦПК України справи про арешт судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, розглядаються судом за місцезнаходженням морського порту України, в якому перебуває судно або до якого прямує, або порту реєстрації судна.

Як зазначено в ч.ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги.

Згідно ч. 2 ст. 152 ЦПК України заява про арешт морського судна подається за місцезнаходженням порту реєстрації судна або за місцезнаходженням морського порту, в якому судно знаходиться або до якого прямує, незалежно від того, чи має такий суд юрисдикцію щодо розгляду по суті справи щодо морської вимоги, яка є підставою для арешту.

А відповідно до ч. 2 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову у вигляді арешту на морське судно розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження після її подання без повідомлення особи, яка подала заяву, та особи, яка є відповідальною за морською вимогою.

Представником заявника на обґрунтування поданої ним заяви доданий контракт, укладений 29.03.2024 р. між моряком ОСОБА_2 та компанією роботодавцем «Marine Pro Service (CY) Limited».

Належних та допустимих доказів перебування заявника ОСОБА_2 у трудових правовідносинах з компанією «Trading Line Management SRL», матеріали заяви про арешт морського судна не містять.

Так, з контракту не вбачається що компанія «Marine Pro Service (CY) Limited» є посередником між моряком ОСОБА_2 та судновласником згідно поданої представником заявника заяви компанією «Marine Pro Service (CY) Limited».

Навпаки, в графі «роботодавець» відповідного контракту вказано компанію «Marine Pro Service (CY) Limited».

Крім того, з наданих представником заявника сформованих 09.09.2024 р. довідок про рух коштів на рахунку ОСОБА_2 в АТ «Райффайзен Банк» вбачається, що грошові перекази від 30.05.2024 р. та 02.07.2024 р., які представник зазначив, як виплачену заробітну плату за попереднім контрактом, були здійснені саме компанією «Marine Pro Service (CY) Limited».

Також доказів нарахування заробітної плати саме компанією «Trading Line Management SRL», матеріали заяви не містять.

Додана до заяви копія посвідчення особи моряка ОСОБА_2 в графах «назва судна і судновласника» містить записи на англійській мові та належним чином засвідченого перекладу вказаного документа до заяви не додано.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 151, 152, 153, 258-260 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , інша особа «Trading Line Management SRL» про арешт морського судна відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников