ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/97/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2024 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шаповалової К.В.

за участі секретаря судового засідання Давидюк В.О.

представника скаржника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Київ, вул. О. Кошиця, 5а скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність органу державної виконавчої служби а зобов`язання вчинити дії, заінтересована особа: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), -

В С Т А Н О В И В:

05 серпня 2024 року до суду від ОСОБА_2 надійшла скарга на бездіяльність органу державної виконавчої служби та зобов`язання вчинити дії, заінтересована особа: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 753/15018/24 між суддями від 06 серпня 2024 року матеріали скарги передано в провадження судді Шаповалової К.В. Фактично справу було передано судді 09 серпня 2024 року

Ухвалою суду від 15 серпня 2024 року прийнято скаргу до провадження та призначено її до розгляду у судове засідання на 10 вересня 2024 року.

Ухвалою суду від 19 серпня 2024 року задоволено клопотання представника скаржника про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку.

4 вересня 2024 року від Дарницького ВДВС на виконання вимог ухвали суду від 15 серпня 2024 року надіслано копії матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_2.

У судове засідання 10 вересня 2024 року з`явився представник скаржника у режимі відеоконференцзв`язку, яка скаргу підтримала, просила її задовольнити, вказала, що державний виконавець не розглянув клопотання стягувача від 24 квітня та 26 липня 2024 року, не надав на них жодної відповіді та не вчинив дії, про які клопотав ОСОБА_2 в них. Такі дії державного виконавця не відповідають вимогам ЗУ «Про виконавче провадження». Крім того, просила стягнути з Дарницького ВДВС кошти на правову допомогу у розмірі 20000 грн.

Представник Дарницького ВДВС у судове засідання не з`явився, хоча про день та час судового засідання був повідомлений належним чином, що, зокрема підтверджується матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_2, в яких наявна копія ухвали суду від 15 серпня 2024 року, отримана Дарницьким ВДВС 16 серпня 2024 року. Причини неявки суду не повідомлені, будь-яких заяв, пояснень щодо поданої скарги суду не надано.

Враховуючи належне та своєчасне повідомлення учасників справи про день та час розгляду скарги, що підтверджується матеріалами справи, зважаючи на те, що за приписами статті 450 ЦПК України неявка учасників справи не перешкоджає розгляду скарги, з огляду на те, що державним виконавцем було надіслано суду копії матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_2, враховуючи думку представника скаржника, суд ухвалив проводити розгляд скарги за відсутності осіб, які не з`явились.

Суд, вивчивши доводи скарги та докази додані до неї, заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши надані копії матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_2, доходить такого висновку.

Під час розгляду скарги встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 5 липня 2023 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 41 315,27 грн., а також витрати зі сплати судового збору у сумі 1073,60 грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 20 000,00 грн. Вказане рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось та набуло законної сили 7 серпня 2023 року.

30 серпня 2023 року Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчий лист на виконання вказаного рішення суду.

30 серпня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Дарницького ВДВС із заявою про примусове виконання рішення суду.

Постановою головного державного виконавця Дарницького ВДВС Степанової А.В. від 11 вересня 2023 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 на виконання виконавчого листа № 753/5165/23 від 30 серпня 2023 року.

Відповідно до наявних копій матеріалів виконавчого провадження, державний виконавець у період часу з 11 вересня 2023 року до 1 травня 2024 року вчиняв відповідні виконавчі дії, визначені нормами ЗУ «Про виконавче провадження»: здійснював запити до уповноважених органів для встановлення наявності у боржника доходів, майна (нерухомого/рухомого), місця роботи, виносив постанови про арешт коштів/майна боржника, отримував інформацію від банківських установ щодо відкритих рахунків боржника та залишку коштів на них, тощо.

1 травня 2024 року державним виконавцем було отримано від стягувача клопотання від 24 квітня 2024 року № 24-04/2024 про вжиття заходів щодо встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, в якому стягувач просив державного виконавця вжити відповідних заходів щодо боржника.

Крім того, 30 липня 2024 року державним виконавцем було отримано від стягувача клопотання від 26 липня 2024 року № 26-07/2024 про повідомлення результатів розгляду клопотання стягувача про вжиття заходів щодо встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Як вбачається із наданих державним виконавцем копій матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_2 обидва клопотання долучені до матеріалів виконавчого провадження, в той же час жодних відповідей на вказані клопотання державним виконавцем стягувачу не надано, такі відсутні у матеріалах виконавчого провадження.

Крім того, з автоматизованої системи виконавчих проваджень вбачається, що у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 після 1 травня 2024 року (дати отримання клопотання стягувача) державним виконавцем здійснювались запити до ДФС, ПФУ, ДПСУ, МВС, здійснювався виклик боржника, докази розгляду поданих стягувачем клопотань та надання відповіді на них державним виконавцем, в АСВП також відсутні.

Державним виконавцем не надано суду пояснень причин не розгляду клопотань та ненадання на них відповідей стягувачу.

Відповідно до статті 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби України.

Згідно з частинами першою та другою статті 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Отже, скаржник ОСОБА_2 скористався своїм правом на подання клопотань у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 до державного виконавця, в яких просив вжити заходів щодо встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та відповідно надати відповідь щодо результату розгляду такого клопотання.

Разом із тим, всупереч вимог ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець не розглянув зазначені клопотання ОСОБА_2 та не повідомив його щодо результату їх розгляду.

При цьому, суд зазначає, що на копіях клопотань ОСОБА_2 , які надіслані були суду разом із іншими матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_2, наявні штампи, датовані 1 травня 2024 року та 31 липня 2024 року наступного змісту: «вжити заходи згідно вимог чинного законодавства», в той же час, наявні в АСВП відскановані копії цих клопотань не містять таких штампів, як і не містять доказів повідомлення стягувача про результати розгляду клопотань, навіть після отримання цієї скарги.

Відповідно до частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Оскільки станом на день розгляду скарги відсутні докази щодо розгляду державним виконавцем клопотань ОСОБА_2 від 24 квітня та 26 липня 2024 року, суд дійшов висновку про часткове задоволення скарги та зобов`язує державного виконавця розглянути клопотання, стягувача від 24 квітня 2024 року № 24-04/2024 (отримано державним виконавцем 1 травня 2024 року) та надати відповідь стягувачу.

Враховуючи те, що суть клопотання стягувача від 26 липня 2024 року № 26-07/2024 зводиться до розгляду клопотання від 24 квітня 2024 року № 24-04/2024 та повідомлення його результатів, в цій частині скарга стягувача не підлягає задоволенню.

Також скаржник просив стягнути з Дарницького ВДВС на його користь витрати на правову допомогу.

Так, згідно зі статтею 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У відповідності до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Статтею 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

За приписами частини третьої статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Разом з тим, за змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

До матеріалів скарги суду було надано копію договору про надання правничої допомоги від 15 квітня 2024 року, укладений між ОСОБА_2 (стягувач, скаржник) та АО «ЮС ЕКВІТАС», копію ордеру, виданого АО «ЮС ЕКВІТАС» адвокату Горбуновій К.О. Відповідно до пункту 5.1 договору вартість допомоги за 1 годину становить 2000 грн.

Згідно акту прийому-передачі від 2 серпня 2024 року адвокатом було витрачено 9 годин на складання скарги та зазначено, що участь у судових засідання коштує 2000 грн, незалежно від кількості таких засідань.

Враховуючи положення статті 141 ЦПК України, та зважаючи на зміст скарги, підстави її подання, докази, долучені до неї, часткове задоволення вимог скарги, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з огляду на кількість та тривалість судових засідань з розгляду цієї скарги, суд вважає, що заявлені витрати представником скаржника у розмірі 20000 грн не відповідають критерію розумності, не співрозмірні із виконаною роботою, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи, матиме надмірний характер. З огляду на зазначене у сукупності, суд дійшов висновку, щодо наявності підстав для часткового задоволення заяви представника скаржника про стягнення правничої допомоги у розмірі 4000 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 450, 451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність органу державної виконавчої служби а зобов`язання вчинити дії, заінтересована особа: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - задовольнити частково.

Визнати дії державних виконавців Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що полягають у нерозгляді клопотань ОСОБА_2 від 24 квітня 2024 року № 24-04/2024 та від 26 липня 2024 року № 26-07/2024 - неправомірними.

Зобов`язати Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції розглянути клопотання ОСОБА_2 від 24 квітня 2024 року № 24-04/202, отримане 1 травня 2024 року за вхід. № 8995, про вжиття заходів щодо встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 та надати відповідь стягувачу.

Стягнути з Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), (вул. Заслонова, 16, м. Київ, ідентифікаційний код - 34968768), на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн.

В іншій частині скарги - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення суддею та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 16 вересня 2024 року.

Суддя: К.В. Шаповалова