Справа № 930/1418/24
№2/930/570/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.09.2024 року Немирівський районний суд

Вінницької області

в складі головуючого судді Алєксєєнка В.М.

при секретарі Загребельному О.С.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Немирів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки в натурі із майна, що є спільною частковою власністю,-

В С Т А Н О В И В :

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.02.1981 позивачка, ОСОБА_1 , являється власником 61/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1

Відповідачка ОСОБА_2 є співвласником будинку, якій належить 30/100 частини житлового будинку з господарчими будівлями.

Добровільно між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди щодо виділу часток будинку в натурі, а тому досягти згоди у позасудовому порядку про виділення належних часток майна,а ні позивач, а ні відповідач не мають можливості.

ОСОБА_1 , 09.04.2024 року одержано висновок щодо технічної можливості поділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна за № 93 від 09.04.2024 року.

Відповідно до висновку позивачу може бути виділено слідуючі приміщення: прибудова літ «а», що складається: «1» - веранда площею 10,6 м2., прибудова «А1», що складається: «2» - кімната житловою площею 20,0 м2., житловий будинок «А», що складається: «3» - прихожа площею 10,6 м2., «4» - кімната житлогюю площею 15,5 м2., «5» - кімната житловою площею 10,1 м2., загальною площею 66,8 м2., в тому числі житлова 45,6 м2.. Господарські будівлі «а1» - навіс, «Б» - літня кухня, «Бпід» - погріб, «б» - вхідний майданчик, «В» - сарай, «Т» - вбиральня, «1-2» - огорожа.

За технічними показниками моя 61/100 частина об`єкта є відокремлена, має окремий вхід і може бути виділена в натурі.

Тому позивачка була вимушена звернутися до суду із позовом за захистом своїх законних прав.

Відповідачка ОСОБА_2 відзиву на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм діючого ЦПК України, на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 31.05.2024 року до суду не подавала.

Позивачка, ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилася. Від представника позивача, адвоката Нечепуренка Г.І. надійшла до суду заява про розгляд справи у її відсутність та відсутність її представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити.

Відповідачка, ОСОБА_3 , у судове засідання не з`явилася, від неї надійшла письмова заява про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги визнає та не заперечує у задоволенні позову.

Відповідно до ухвали судді від 31.05.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 05.08.2024 року.

В підготовчому засіданні, не виходячи до нарадчої кімнати, суд вирішив здійснювати підготовче засідання у відсутності позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 враховуючи, при цьому, що відповідач заявила про повне визнання позову.

За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи та ухвалення судового рішення в підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.206 ЦПК України, немає.

Враховуючи, що розгляд зазначеної справи здійснюється у підготовчому засіданні у відсутності всіх учасників справи, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо поділу нерухомості та виділу частки зі спільного майна.

Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються наступними доказами.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.02.1981 р. позивачка, ОСОБА_1 , являється власником 61/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідачка є співвласником будинку, якій належить 30/100 частини житлового будинку та господарських будівель, що підтверджується копією довідки № 163 від 03.04.2024 р. виданої КП Немирівське БТІ .

Добровільно між сторонами не було досягнуто згоди щодо виділу частки із спільного майна, а тому ОСОБА_1 отримала висновок щодо технічної можливості розподілу належних часток з майна .

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок поділу нерухомості та виділ частки зі спільного майна які регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України.

Правовий режим спільної часткової власності визначено главою 26 ЦК України.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частці в праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна.

Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт.

Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна, утворюється два самостійних об`єкта майна.

Аналіз змісту статей 356, 367, 364 ЦК України свідчить, що поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. Так, при поділі майно, що знаходиться у спільній частковій власності, розподіляється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. Натомість при виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі №336/1136/19, провадження №61-4521св21, які суд враховує на підставі частини 4 статті 263 ЦПК України при застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин.

Відповідно до роз`яснень, даних у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Згідно висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, за технічними показниками 61/100 частки об`єкта нерухомого майна є відокремлена, має окремий вихід і може бути виділена в натурі з присвоєнням окремої адреси.

Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 328, 364, 367 ЦК України, ст. ст. 12, 206, 211, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 293, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Виділити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Немирівським РВ УМВ С України у Вінницькій області 25.02.2002, інд. код. № НОМЕР_2 у приватну власність прибудову літ «а» що складається: «1» - веранда площею 10,6 м2., прибудова «А1» що складається: «2» - кімната житловою площею 20,0 м2., житловий будинок «А» що складається: «3» - прихожа площею 10,6 м2., «4» - кімната житловою площею 15,5 м2., «5» - кімната житловою площею 10,1 м2., загальною площею 66,8 м2., в тому числі житлова 45,6 м2.. Господарські будівлі «а1» - навіс, «Б» - літня кухня, «Б під» - погріб, «б» - вхідний майданчик, «В» - сарай, «Т» - вбиральня, «1-2» - огорожа, та припинити право спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/ на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет.

Суддя: В.М. Алєксєєнко