КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Ламбуцька Т.О.,

за участю:

відповідача ОСОБА_1 ,

представників відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 03 червня 2024 року про відмову у забезпеченні позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_4 звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, в якому просив: визнати за ним право власності на 1/2 частину кв. АДРЕСА_1 та нежилого приміщення "коморка" АДРЕСА_2 ; стягнути зі ОСОБА_1 на його користь суму коштів у розмірі 736 080,85 грн.; судові витрати покласти на відповідача (а.с.1-6).

Одночасно із пред`явленням позову до суду, позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на указане нерухоме майно, а також заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного майна.

В обґрунтування заяви вказував, що необхідність вжиття саме таких засобів забезпечення позову обумовлена тим, що право власності на вищенаведене майно зареєстроване за відповідачем, а відтак є підстави вважати, що до моменту закінчення розгляду справи в суді, відповідачем може бути відчужено майно на користь третіх осіб, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (а.с.81,82).

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 03.06.2024 у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено (а.с.88,89).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову. В обґрунтування апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що відповідач має реальну можливість під час розгляду справи відчужити спірне майно на користь третіх осіб, що ускладнить дієвий судовий захист прав позивача, забезпечить ефективний розгляд справи та зменшить ризики залучення інших осіб, збільшення позовних вимог у разі переоформлення майна на третіх осіб (а.с.95,96).

Позивач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив.

Відповідачка та її представники у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, з підстав викладених у відзиві.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, а також вимоги ст. 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися у судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви.

Суд апеляційної інстанції не може в повній мірі погодитися з висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до частин 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

При цьому заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. Із змісту позовної заяви вбачається, що предметом спору є, серед іншого, квартири АДРЕСА_4 .

За відомостями з Державного реєстру речових прав, право власності за вказані об`єкти нерухомого майна зареєстровано за ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, позивач вказував на можливість відповідачем розпорядитись спірним майном, що в майбутньому утруднить виконання можливого рішення суду та просив застосувати одночасно два види забезпечення позову - арешт на майно та заборону іншим особам вчиняти дії щодо майна.

Суд апеляційної інстанції вважає, що у цьому випадку, з урахуванням змісту позовних вимог, достатнім, дієвим та співмірним буде застосування заходу забезпечення позову у виді заборони іншим особам вчиняти дії щодо майна, оскільки виконання в майбутньому можливого судового рішення у справі, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане із спірним майном, що зареєстроване на праві власності за відповідачкою.

При цьому, такий вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, однак при цьому, не застосовуючи арешт, обмежить можливість розпоряджатися цим майном відповідачкою, а також накладе заборону іншим особам (державним реєстраторам, нотаріусам тощо) на вчинення зі спірним майном будь-яких дій, до вирішення справи судом та набрання судовим рішенням законної сили.

У свою чергу, висновок суду про відсутність доказів наміру відповідача продати спірне майно є помилковим та не може бути підставою для повної відмови у забезпеченні позову, оскільки надання доказів щодо очевидних речей (права відповідача у будь-який момент відчужити майно, що є предметом спору) свідчить про застосування завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11.12.2023 по справі № 904/1934/23.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність належних процесуальних підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а відтак, з урахуванням викладеного вище, заява позивача про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Частиною 1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи, предмет позову та наведені позивачем доводи щодо необхідності його забезпечення, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для забезпечення майнового, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 149, 150, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 03 червня 2024 року про відмову у забезпеченні позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову - задовольнити частково.

Заборонити державним реєстраторам та іншим уповноваженим законом особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна:

- квартири АДРЕСА_1 ;

- квартири

АДРЕСА_4; нежилого приміщення «коморка» АДРЕСА_2 .

В іншій частині вимог заяви - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 09 вересня 2024 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова