Справа № 308/9744/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2024 року м.Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Дегтяренко К.С.

секретаря судового засідання - Чейпеш В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

встановив:

06 червня 2024 року ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , треті особи ОСОБА_4 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_5 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача:

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, щоОСОБА_1 і ОСОБА_6 є батьками відповідачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також і ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . На момент смерті ОСОБА_6 і вся сім`я була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому будинку осіб на момент смерті одного з них від 29.01.2024р. № 499/03.4-21.

Проте фактично відповідачка ОСОБА_3 з жовтня 2004 року за даною адресою не проживала,і не проживає на даний час, оскільки виїхала на постійне місце проживання в Словаччину, де і перебуває на даний час.

16 липня 2004 року ОСОБА_3 отримала громадянство Словаччини, що підтверджується документом - Listina o udaleni statnego obcianstva. Документ про прийняття до державного громадянства /№ С.:/03445.

07 жовтня 2004 року батьки відповідачки ОСОБА_3 надали нотаріальну згоду на її виїзд за ккордон на постійне місце проживання.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина за заявою позивачки ОСОБА_1 , що підтверджується витягом із Спадкового реєстру № 75090912 від 12.12.2023р. Свідоцтво про право на спадщину на даний час ще не видавалось.

Факт наявності реєстрації місця проживання відповідачки ОСОБА_3 за адресою реєстрації її батька, ОСОБА_6 , на момент його смерті / 09.11.2008р./ надає відповідачці права на спадкування за законом у зв`язку із фактичним прийняттям спадщини. Заяви про вступ в спадщину вона не подавала до нотаріальної контори. Заяву про відмову від спадщини також не подавала, оскільки вважала, що внаслідок втрати нею українського громадянства, вона втратила і реєстрацію місця проживання в Україні. На сьогоднішній день вона втратила можливість відмовитись від спадщини, оскільки нею пропущений 6-місячний строк, відновлення якого законом не передбачено.

Оскільки факт постійного не проживання відповідачки зі спадкодавцем ОСОБА_6 має певні юридичні наслідки, що можуть вплинути на розмір спадщини позивача, позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подано.

Ухвалою суду від 03 липня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання 12 вересня 2024 року:

- позивач та її представник не з`явилися, разом з тим адвокат подала клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

- відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, через канцелярію суду представник відповідача подала заяву згідно якої просить розгляд справи провести у їх відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі.

- третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

- третя особа ОСОБА_4 не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, через канцелярію суду представник особи подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи:

ОСОБА_1 і ОСОБА_6 є батьками відповідачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також і ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . На момент смерті ОСОБА_6 і вся сім`я була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому будинку осіб на момент смерті одного з них від 29.01.2024р. № 499/03.4-21.

Проте фактично відповідачка ОСОБА_3 з жовтня 2004 року за даною адресою не проживала, і не проживає на даний час, оскільки виїхала на постійне місце проживання в Словаччину, де і перебуває на даний час.

16 липня 2004 року ОСОБА_3 отримала громадянство Словаччини, що підтверджується документом - Listina o udaleni statnego obcianstva. Документ про прийняття до державного громадянства /№ С.:/03445. 07 жовтня 2004 року батьки відповідачки ОСОБА_3 надали нотаріальну згоду на її виїзд за кордон на постійне місце проживання.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина за заявою позивачки ОСОБА_1 , що підтверджується витягом із Спадкового реєстру № 75090912 від 12.12.2023р. Свідоцтво про право на спадщину на даний час ще не видавалось.

Позивач зазначає, що оскільки факт постійного не проживання відповідачки зі спадкодавцем ОСОБА_6 має певні юридичні наслідки, що можуть вплинути на розмір спадщини позивача, позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Позиція суду та оцінка доводів учасників справи:

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.

За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною першою статті 317 ЦК України встановлено, що власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається своїм майном.

Згідно зі ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

Положеннями статей 379, 382 ЦК України об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира.

Права власника житлового будинку (квартири) визначені у статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише за підстав, передбачених законом.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Отже підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п.34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Окрім цього, згідно ст. 7 Закону України № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, як убачається з вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою.

Враховуючи викладене, задоволення позову власника про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, і є належним способом усунення перешкод у користуванні власністю, а рішення суду - підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.

У всякому разі неможливість для власника здійснювати фактичне користування житлом (як і будь-яким нерухомим майном) через його зайняття іншими особами не означає втрату власником володіння такою нерухомістю. Такі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 353/1096/16-ц (провадження №14-181цс18). У постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15-ц(провадження № 6-13113цс16), від 09 жовтня 2019 року у справі № 695/2427/16-ц, (провадження № 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13-ц (провадження № 61-17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Суд також враховує вимоги позивача про визнання припиненим права відповідача на користування житловим приміщенням на предмет пропорційності переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вважає, що припинення права користування відповідачем спірним житлом відповідає такій пропорційності, з огляду на те, що відповідачі тривалий час не проживають з позивачкою у квартирі, не беруть участі в її утриманні, які були підставою для їх вселення в квартиру.

Разом із тим, встановивши, що права позивача порушені у контексті статті 8 Конвенції, необхідно зазначити, що порушено і її права, як власника житлового приміщення, гарантовані статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 ЦК України, і такий перелік не є вичерпним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Також перераховані конкретні способи захисту цивільних прав та інтересів.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (стаття 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша, третя статті 12 ЦПК України).

Таким чином, судом установлено, що інтереси позивача, як власника житла та користувача цим житлом, перевищують інтереси відповідача у якого припинилися правові підстави користування чужим майном.

Дана правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року по справі № 447/455/17 провадження № 14-64цс20.

Щодо вимоги позивача встановити факт постійного не проживання ОСОБА_3 разом зі спадкодавцем ОСОБА_6 на час відкриття спадщини після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Факт не проживання відповідачки зі спадкодавцем ОСОБА_6 на час відкриття спадщини після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 підтверджується наступними документами, що додані до матеріалів справи, а саме:

-документом про надання громадянства Словацької Республіки від 16 липня 2004 року;

-копією заяви ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , від 07 жовтня 2004 року, згідно якої, вони не заперечують проти виїзду за кордон їх доньки ОСОБА_3 ;

Крім того, суд приймає до уваги визнання позову відповідачем, таке визнання позову не порушує її прав та законних інтересів та суд сприймає таке як її волевиялвення.

Відповідно до ч.5 ст.263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зважаючи на вказані норми закону, та те, що відповідачем було визнано позовні вимоги в повному обсязі, позовні вимоги позивача про встановлення факту постійного не проживання відповідачки з батьком на час відкриття спадщини та визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1-4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 258, 263-265, 315 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Встановити факт постійного не проживання ОСОБА_3 разом із спадкодавцем ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини після ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме до Закарпатського апеляційного суду

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання АДРЕСА_1 .

Відповідачі: ОСОБА_3 , останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя ДегтяренкоК.С.