Провадження № 2/127/1999/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2024 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першої вінницької державної нотаріальної контори, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про зняття арешту з майна, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з Першої вінницької державної нотаріальної контори, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про зняття арешту з майна. Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 (мати позивача), про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 . Після смерті, ОСОБА_2 відкрилась спадщина (спадкова справа №7/2015 від 12.01.2015) на спадкове майно, до складу якого входить квартира АДРЕСА_1 . Спадкоємцем за заповітом, після смерті матері, ОСОБА_3 , є її донька, ОСОБА_1 . Однак, оформити спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті матері на квартиру АДРЕСА_1 належну спадкодавиці, ОСОБА_1 не може. Відповідно до листа №1203/02-14 від 02.07.2021 р., державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори Березовською В.С.. - в процесі підготовки до видачі свідоцтва про право на спадщину відповідно до відомостей Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, з`ясувалось, що на ім`я спадкодавиці, а також на спадкову квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані заборона та арешт, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину, оскільки згідно п.п. 4 17 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України у разі, якщо на спадкове майно накладено арешт судовими чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відсуджений об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №375076087 від 19.04.2024, на спадкову квартиру (об`єкт обтяження). Першою вінницькою державною нотаріальною конторою: - 13 липня 2007 року зареєстровано обтяження - заборона (архіви запис), реєстраційний №5294860. Підставою вказаного обтяження є договір застави, б/н, Приватний нотаріус Канюк, Архівний номер: 3953VINNITSA1, Архівна дата 05.05.1998, Дата виникнення: 05.09.1995, № реєстра:174, внутр. № EF442A4041; - 13 липня 2007 року зареєстровано обтяження - арешт (архівний запис), реєстраційний №5294941. Підставою обтяження не вказано, б/н, СВ УМВС м Вінниці, Архівний номер:3988VINNITSA 1, Архівна дата 05.05.1998, Дата виникнення: 23.04.1998, № реєстра: 10-74, внутр.. № ЕF282В6D51. Відповідно до Довідки №1227/01/-14 від 23.06.2021 р виданої позивачу Державним нотаріальним архівом Вінницької області про те, що в справах Державного нотаріального архіву Вінницької області зберігаються справи фонду Першої вінницької державної нотаріальної контори. На підставі «Постанови про накладання арешту на майно» Вінницьким міським управлінням УМВС України у Вінницькій області від 10 квітня 1995 року, яка надійшла до Першої Вінницької державної нотаріальної контори 22 квітня 1996р. за вхідним №333, накладено арешт цією ж нотаріальною конторою 23.04.1996 року за №10-74 на майно ОСОБА_2 . Відмітки про зняття заборони по фонду Першої вінницької державної нотаріальної контори не виявлено. На підставі повідомлення, яке надійшло до Першої вінницької нотаріальної контори 05.09.1995 року за вихідним № 729, у зв`язку з посвідченням Конюк В.О., приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу договору застави від 23.08.1995 року за реєстром № 4886, Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 05.09.1995року накладено заборону відчуження на квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 . Відповідно до сповіщення № 37 від 25.04.1995 року надане завідуючій Першої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_4 приватним нотаріусом ВМНО Конюк В.О., 23.08.1995року за реєстром № 4886, останньою посвідчено договір застави між АТ «Укрінбанк» та КПП «Вояж». Предметом застави є належна ОСОБА_2 квартира під номером АДРЕСА_1 . На розгляді Ленінського районного суду м. Вінниці суддя Міхасішин І.В. перебувала справа № 2-2476/2000 за позовною заявою прокурора м. Вінниці в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ВФ «Укрінбанк» про визнання угод недійсним, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про відшкодування збитків. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці 19.05.2000року визнано недійсним укладення ВФ АТ «Укрінбанк» і ОСОБА_5 п. 2.7 кредитного договору № 01/19-35 від 23.08.1995р. та договір про заставу від 23.08.1995р. квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 . Однак, обтяження на вказану квартиро не скасовано. З тексту Постанови про накладання арешту на майно від 10 квітня 1996 року виданої слідчим, ст. лейтенантом міліції ОСОБА_6 Вінницького міського управління УМВС України у Вінницькій області, на підставі матеріалів кримінальної справи №95271259 про шахрайські дії зі сторони ОСОБА_5 підозрюваного у вчинені злочину передбаченому ч. 2 ст. 143 КК» України, вбачається, що арешт на майно ОСОБА_2 було накладено, як запобіжний захід а сама ОСОБА_2 по вказаній кримінальній справі була визнана потерпілою особою. Як, наслідок Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 23 квітня 1996 року за №10-74 на майно гр. ОСОБА_2 було накладено арешт і 13 липня 2007 року зареєстровано обтяження - арешт (архівний запис), реєстраційний №5294941 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме і майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек. Єдиного державного реєстру заборон відсудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна. Позивач ОСОБА_1 у зв`язку з накладеним на спірну квартиру арештом, не в змозі оформити спадщину після смерті матері. Зареєстровані обтяження на спадкове майно, порушують та обмежують права позивача. Просить зняти заборону (припинити обтяження) нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , зареєстрований Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 13 липня 2007 року реєстраційний №5294860. на підставі договору застави, б/н, Приватний нотаріус Канюк, Архівний номер: 3953УІММТ8А1, Архівна дата 05.05.1998, Дата виникнення: 05.09.1995, № реєстра: 174, внутрішній №ЕР442А4041.Зняти арешт (припинити обтяження) нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , зареєстрований Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 13 липня 2007 року, реєстраційним №5294941 на підставі: не вказано, б/н, СВ УМВС м. Вінниці, Архівний номер:3988VІNNITSA1, Архівна дата 05.05.1998, Дата виникнення: 23.04.1998, № реєстра: 10-74, внутрішній № EF282В6D51.

Ухвалою суду від 07.05.2024 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

27.06.2024року ухвалою суду закрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав за обставин викладених в позові.

Представник відповідача ГУ Національної поліції у Вінницькій області в судовому засіданні позов не визнала, з підстав викладених у відзиві, просила відмовити в задоволенні позову.

Представник Першої вінницької державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, при винесені рішення покладався на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 (мати позивача), про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 . Після смерті, ОСОБА_2 відкрилась спадщина (спадкова справа №7/2015 від 12.01.2015) на спадкове майно, до складу якого входить квартира АДРЕСА_1 .

Спадкоємцем за заповітом, після смерті матері, ОСОБА_3 , є її донька, ОСОБА_1 . Однак, оформити спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті матері на квартиру АДРЕСА_1 належну спадкодавиці, ОСОБА_1 не може.

Відповідно до листа №1203/02-14 від 02.07.2021 р., державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори Березовською В.С.. - в процесі підготовки до видачі свідоцтва про право на спадщину відповідно до відомостей Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, з`ясувалось, що на ім`я спадкодавиці, а також на спадкову квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані заборона та арешт, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину, оскільки згідно п.п. 4 17 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України у разі, якщо на спадкове майно накладено арешт судовими чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відсуджений об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №375076087 від 19.04.2024, на спадкову квартиру (об`єкт обтяження). Першою вінницькою державною нотаріальною конторою: - 13 липня 2007 року зареєстровано обтяження - заборона (архіви запис), реєстраційний №5294860. Підставою вказаного обтяження є договір застави, б/н, Приватний нотаріус Канюк, Архівний номер: 3953VINNITSA1, Архівна дата 05.05.1998, Дата виникнення: 05.09.1995, № реєстра:174, внутр. № EF442A4041; - 13 липня 2007 року зареєстровано обтяження - арешт (архівний запис), реєстраційний №5294941. Підставою обтяження не вказано, б/н, СВ УМВС м Вінниці, Архівний номер:3988VINNITSA 1, Архівна дата 05.05.1998, Дата виникнення: 23.04.1998, № реєстра: 10-74, внутр.. № ЕF282В6D51.

Відповідно до Довідки №1227/01/-14 від 23.06.2021 р виданої позивачу Державним нотаріальним архівом Вінницької області про те, що в справах Державного нотаріального архіву Вінницької області зберігаються справи фонду Першої вінницької державної нотаріальної контори. На підставі «Постанови про накладання арешту на майно» Вінницьким міським управлінням УМВС України у Вінницькій області від 10 квітня 1995 року, яка надійшла до Першої Вінницької державної нотаріальної контори 22 квітня 1996р. за вхідним №333, накладено арешт цією ж нотаріальною конторою 23.04.1996 року за №10-74 на майно ОСОБА_2 . Відмітки про зняття заборони по фонду Першої вінницької державної нотаріальної контори не виявлено.

На підставі повідомлення, яке надійшло до Першої вінницької нотаріальної контори 05.09.1995 року за вихідним № 729, у зв`язку з посвідченням Конюк В.О., приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу договору застави від 23.08.1995 року за реєстром № 4886, Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 05.09.1995року накладено заборону відчуження на квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 .

Відповідно до сповіщення № 37 від 25.04.1995 року надане завідуючій Першої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_4 приватним нотаріусом ВМНО Конюк В.О., 23.08.1995року за реєстром № 4886, останньою посвідчено договір застави між АТ «Укрінбанк» та КПП «Вояж». Предметом застави є належна ОСОБА_2 квартира під номером АДРЕСА_1 .

На розгляді Ленінського районного суду м. Вінниці суддя Міхасішин І.В. перебувала справа № 2-2476/2000 за позовною заявою прокурора м. Вінниці в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ВФ «Укрінбанк» про визнання угод недійсним, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про відшкодування збитків. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці 19.05.2000року визнано недійсним укладення ВФ АТ «Укрінбанк» і ОСОБА_5 п. 2.7 кредитного договору № 01/19-35 від 23.08.1995р. та договір про заставу від 23.08.1995р. квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 . Однак, обтяження на вказану квартиро не скасовано.

З тексту Постанови про накладання арешту на майно від 10 квітня 1996 року виданої слідчим, ст. лейтенантом міліції ОСОБА_6 Вінницького міського управління УМВС України у Вінницькій області, на підставі матеріалів кримінальної справи №95271259 про шахрайські дії зі сторони ОСОБА_5 підозрюваного у вчинені злочину передбаченому ч. 2 ст. 143 КК» України, вбачається, що арешт на майно ОСОБА_2 було накладено, як запобіжний захід а сама ОСОБА_2 по вказаній кримінальній справі була визнана потерпілою особою.

Як, наслідок Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 23 квітня 1996 року за №10-74 на майно гр. ОСОБА_2 було накладено арешт і 13 липня 2007 року зареєстровано обтяження - арешт (архівний запис), реєстраційний №5294941 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме і майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек. Єдиного державного реєстру заборон відсудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.

Зі змісту постанови про накладення арешту на майно від 10.04.1996 року вбачається, що такий накладено на підставі ст. ст. 125,126 КПК України (1960 р.).

Відповідно до т. 125,126 КПК України 1960 року, слідчий за клопотанням цивільного позивача або з своєї ініціативи зобов`язаний вжити заходів до забезпечення заявленого в кримінальній справі цивільного позову, а також можливого в майбутньому цивільного позову, склавши про це постанову.

В справах про злочини, за які кримінальним законом передбачена конфіскація майна, слідчий зобов`язаний вжити необхідних заходів до забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна, склавши про це постанову.

Стаття126 КПК України 1960 року визначено порядок забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Так, забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на вклади зазначених осіб проводиться виключно за рішенням суду.

Майно, на яке накладено арешт, описується і може бути передане на зберігання представникам підприємств, установ, організацій або членам родини обвинуваченого чи іншим особам. Особи, яким передано майно, попереджаються під розписку про кримінальну відповідальність за його незбереження.

Не підлягають описові предмети першої потреби, що використовуються особою, у якої проводиться опис, і членами її родини. Перелік цих предметів визначено в Додатку до Кримінального кодексу України. Арешт майна і передача його на зберігання оформляються протоколом, який підписується особою, що проводила опис, понятими і особою, яка прийняла майно на зберігання. До протоколу додається підписаний цими особами опис переданого на зберігання майна. Для встановлення вартості описаного майна в необхідних випадках запрошується спеціаліст, який також підписує протокол і опис майна з його оцінкою. Накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт на спірне майно було накладено під час дії КПК України 1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом.

Відповідно до пункту дев`ятого розділу XI "Перехідні положення" КПК України 2012року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року в справі № 727/2878/19 (провадження № 14-516цс19) зазначено, що: «21. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що вона вже неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикції суду за вимогами про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами кримінального судочинства, та вказала на таке: 21.1. Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України(далі -КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України1960року(постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України2012року(постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. 21.2. Якщо арешт накладений на майно особи, щодо якої за КПК України1960 року була порушена кримінальна справа, але надалі постанову про порушення кримінальної справи за тим же процесуальним законом суд скасував, не вирішивши питання про зняття зазначеного арешту, спір про звільнення цього майна з-під арешту слід розглядати за правилами цивільного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 766/21865/17). 21.3. Якщо арешт накладений на майно особи під час досудового розслідування за правилами КПК України 1960 року, ця особа була засуджена, і вирок не виконаний, однак до її засудження інша особа на підставі судового рішення стала власником відповідного майна, то вирішення питання щодо зняття такого арешту здійснюється за правилами кримінального судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 569/4374/16-ц). 21.4. Якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України1960 року і такого, що триває, а кримінальне провадження не передане до суду на час набрання чинності КПК України 2012 року, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України2012року(постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 335/12096/15-ц з урахуванням ухвали про виправлення описки від 3 липня 2018 року, від 17 жовтня 2018 року у справі № 461/233/17 та від 7 листопада 2018 року у справі № 296/8586/16-ц). 21.5. Якщо арешт накладений за КПК України 2012 року на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року(постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 202/5044/17, від 28 листопада 2018 року у справі № 636/959/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 640/17552/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 202/1452/18, від 11 вересня 2019 року у справі № 504/1306/15-ц)».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 серпня 2023 року в справі № 760/23634/21 (провадження № 61-5275св23) вказано, що: «у розглядуваній справі суди встановили, що арешт на квартиру було накладено у 2000 році під час виконання вироку суду в частині конфіскації майна, яке належить на праві власності ОСОБА_3. Рішенням Жовтневого місцевого суду м. Києва від 09 серпня 2001 року в справі № 2-1414/01 звільнено з-під арешту 1/3 частину вказаної квартири. Закриваючи провадження у цивільній справі, суди попередніх інстанцій не звернули увагу, що ОСОБА_1 не була ні учасником кримінального провадження (розпочатого та звершеного за правилами КПК України 1960 року), ні учасником виконавчого провадження, в межах якого було накладено арешт на квартиру та звернулась до суду із позовом про захист своїх прав співвласника майна, а отже заявлений спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 червня 2023 року в справі № 761/30856/21 (провадження № 61-6031св23) зазначено, що: «апеляційний суд залишив поза увагою те, що порядку і способів скасування арешту майна після закінчення судового розгляду та постановлення обвинувального вироку у КПК України 1960 року не було встановлено для осіб, які не були учасниками такої справи. Тож позивач як власник майна, який не мав будь-якого правового статусу у кримінальному провадженні, за чинним на той час кримінально-процесуальним законом не був наділений процесуальним правом ініціювати питання про звільнення майна з-під арешту. Вирішення зазначеного питання судом у порядку цивільного судочинства не приведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юрисдикції. Немає жодних підстав для висновку про те, що суд цивільної юрисдикції у справі за позовом Акціонерного товариства «МЕТАБАНК» не є судом, установленим законом. За встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин цієї справи виключно звернення до суду у порядку цивільного судочинства з позовом про звільнення майна з-під арешту є ефективним способом захисту порушеного права особи, яка наполягає на тому, що є власником спірної квартири».

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року у справі № 757/1750/23 (провадження № 61-12325св23).

Згідно зі статтею 174 нині чинного КПК України як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба.

Проте слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому чинним КПК України. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження до набрання чинності цим Кодексом, КПК України не передбачає.

Водночас прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до частини другої статті 19Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з пунктом другим частини першої статті 7, частиною першою статті 9КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.

Відповідно до ч. 2ст.328ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права не встановлена судом.

Відповідно до ст.182ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до частин 1, 2 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акту повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

Згідно ч. 1 ст.263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Згідно зі статтею 170 КПК України, чинного на час розгляду справи, завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Таким чином, оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право власника цього майна.

За змістом статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено зокрема у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

У даному випадку, позивач вказує що наявність обтяження щодо квартири, є перешкодою в реалізації права на спадкове майно.

Враховуючи встановлені обставини справи та те, що позивач не був учасником кримінального провадження, вирок суду за результатами розгляду кримінального провадження набув законної сили, однак при його ухваленні та після у рамках кримінальної справи, питання про скасування арешту на квартиру не вирішувалося, минув тривалий час після розгляду справи, суд дійшов висновку щодо порушення права позивача на реалізацію свого права на спадкове майно, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення вимог та звільнення з під-арешту квартири.

Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду.

За клопотанням представника позивача судові витрати залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.4,12-13,77-82,141, 247, 258-259,263-266,354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Зняти заборону (припинити обтяження) нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , зареєстрований Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 13 липня 2007 року реєстраційний №5294860. на підставі договору застави, б/н, Приватний нотаріус Канюк, Архівний номер: 3953УІММТ8А1, Архівна дата 05.05.1998, Дата виникнення: 05.09.1995, № реєстра: 174, внутрішній №ЕР442А4041.

Зняти арешт (припинити обтяження) нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , зареєстрований Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 13 липня 2007 року, реєстраційним №5294941 на підставі: не вказано, б/н, СВ УМВС м. Вінниці, Архівний номер:3988VІNNITSA1, Архівна дата 05.05.1998, Дата виникнення: 23.04.1998, № реєстра: 10-74, внутрішній № EF282В6D51.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17.09.2024року.

ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 .

Перша вінницька державна нотаріальна контора, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, кім. 014, .

Головне управління Національної поліції у Вінницькій області, м. Вінниця, вул. Театральна, 10, .

Суддя: