ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8676/24 Справа № 209/6494/23 Суддя у 1-й інстанції - Бистрова Л. О. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Драгомерецької А.О.,

розглянувши відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин за позовом Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій подана апеляційна скарга Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 квітня 2024року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023року Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі АТ «Креді Агріколь Банк», Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 10 листопада 2021року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1/2513902. Відповідно до умов кредитного договору, зокрема пункту 1.2 кредитного договору, кредит надається відповідачу на споживчі потреби шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника.

Відповідно до пункту 1.5 кредитного договору всі умови щодо надання кредиту, його обслуговування, погашення визначені в Правилах надання споживчого кредиту в АТ «Креді Агріколь Банк» та умов страхування життя позичальника, які є невід`ємною частиною цього Договору та розміщені на офіційному сайті Банку: www.credit-agricole.ua. Правила застосовуються в тій частині, яка не суперечить положенням Кредитного договору.

У пункті 5.5 кредитного договору зазначено, що відповідач шляхом підписання цього договору підтверджує, що він в день укладання цього договору: особисто отримав свій примірник кредитного договору; умови цього договору йому зрозумілі; з Правилами і Тарифами банку, що є чинними на момент укладання цього договору і які розміщені на офіційному сайті позивача (www.credit-agricole.ua) ознайомлений, приймає і погоджується.

Також Банком до укладання кредитного договору відповідачу надано інформацію, яка визначена в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Відповідно до умов кредитного договору позивач надає відповідачу кредит в сумі 175 000,00грн, строком з 10 листопада 2021року по 09 листопада 2027року, а відповідач одержує та повертає кредит, сплачує проценти та комісію згідно з графіком погашення кредиту.

Відповідно до пункту 1.4 кредитного договору за користування кредитними коштами відповідач зобов`язаний сплачувати позивачу: проценти щомісячно в розмірі 12,00 % річних (фіксована процентне ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання коштів з позичкового рахунку позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за договором (підпункт 1.4.1); щомісячно комісійну винограду (комісію) за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,50 % від суми кредиту, зазначеної в пункті 1.1 кредитного договору (підпункт 1.4.2).

Факт видачі кредиту в сумі 175 000,00грн підтверджується платіжною інструкцією № 39913357-1 від 10 листопада 2021року та випискою з рахунку позичальника/відповідача.

Однак, відповідачем порушені умови кредитного договору, а саме не повертається кредит у строки/терміни, передбачені графіком, не сплачуються проценти/прострочені проценти за користування кредитом та комісія/прострочена комісія у строки/терміни, передбачені кредитним договором.

З метою досудового врегулювання спору позивач надсилав відповідачу лист-вимогу про дострокове виконання боржником боргових зобов`язань за кредитним договором, внаслідок не усунення порушень по кредитному договору щодо сплати простроченої заборгованості. Проте, дану заборгованість не погашено.

Згідно пункту 3.3 кредитного договору у разі невиконання або неналежного виконання умов договору та Правил, сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Внаслідок невиконання умов кредитного договору у відповідача перед позивачем станом на 06 жовтня 2023року наявна заборгованість в загальному розмірі 192 717,88грн, яка складається: рахунок строкової заборгованості 134 091,98грн; рахунок нарахованих відсотків 1 162,13грн; рахунок комісії 4 375,00грн; рахунок простроченої комісії 53 088,77грн.

Ураховуючи викладене, позивач виклав вимоги про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за кредитним договором № 1/2513902 від 10 листопада 2021року станом на 06 жовтня 2023року в розмірі 192 717,88грн, а також судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 2 890,77грн.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 квітня 2024року позовні вимоги АТ «Креді Агріколь Банк» задоволено частково.

Стягнуто ОСОБА_1 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором № 1/2513902 від 10 листопада 2021року в розмірі 95 857,83грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ «Креді Агріколь Банк», посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, виклало вимогу про скасування рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення комісії в розмірі 57 463,77грн та ухвалення в цій частині нового судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1/2513902 від 10 листопада 2021року станом на 06 жовтня 2023року після часткового погашення боргу в розмірі 131 119,29грн.

Апеляційна скарга обґрунтовуваласт тим, що наданий Банком розрахунок заборгованості не може вважатися належним доказом, оскільки не є первинним обліковим бухгалтерським документом, що підтверджує наявність боргу, а тому не повинен враховуватися судом.

Відповідач своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подавав.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, довідками про доставку електронного листа і смс-повідомлення та отримання документів в електронному суді, а також оголошенням на веб-порталі судової влади України.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що рішення суду оскаржене в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення комісії в розмірі 57 463,77грн, в іншій частині рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 квітня 2024року перегляду в апеляційному порядку не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 листопада 2021року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1/2513902.

Відповідно до умов кредитного договору, зокрема пункту 1.2 кредитного договору, кредит надається відповідачу на споживчі потреби шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника.

Відповідно до пункту 1.5 кредитного договору всі умови щодо надання кредиту, його обслуговування, погашення визначені в Правилах надання споживчого кредиту в АТ «Креді Агріколь Банк» та умов страхування життя позичальника, які є невід`ємною частиною цього Договору та розміщені на офіційному сайті Банку: www.credit-agricole.ua. Правила застосовуються в тій частині, яка не суперечить положенням Кредитного договору.

У пункті 5.5 кредитного договору зазначено, що відповідач шляхом підписання цього договору підтверджує, що він в день укладання цього договору: особисто отримав свій примірник кредитного договору; умови цього договору йому зрозумілі; з Правилами і Тарифами банку, що є чинними на момент укладання цього договору і які розміщені на офіційному сайті позивача (www.credit-agricole.ua) ознайомлений, приймає і погоджується

Також Банком до укладання кредитного договору відповідачу надано інформацію, яка визначена в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Відповідно до умов кредитного договору позивач надає відповідачу кредит в сумі 175 000,00грн, строком з 10 листопада 2021року по 09 листопада 2027року, а відповідач одержує та повертає кредит, сплачує проценти та комісію згідно з графіком погашення кредиту.

Відповідно до пункту 1.4 кредитного договору за користування кредитними коштами відповідач зобов`язаний сплачувати позивачу: проценти щомісячно в розмірі 12,00 % річних (фіксована процентне ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання коштів з позичкового рахунку позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за договором (підпункт 1.4.1); щомісячно комісійну винограду (комісію) за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,50 % від суми кредиту, зазначеної в пункті 1.1 кредитного договору (підпункт 1.4.2).

Факт видачі кредиту в сумі 175 000,00грн підтверджується платіжною інструкцією № 39913357-1 від 10 листопада 2021року та випискою з рахунку позичальника/відповідача.

Однак, відповідачем порушені умови кредитного договору, а саме не повертається кредит у строки/терміни, передбачені графіком, не сплачуються проценти/прострочені проценти за користування кредитом та комісія/прострочена комісія у строки/терміни, передбачені кредитним договором.

З метою досудового врегулювання спору позивач надсилав відповідачу лист-вимогу про дострокове виконання боржником боргових зобов`язань за кредитним договором, внаслідок не усунення порушень по кредитному договору щодо сплати простроченої заборгованості. Проте, дану заборгованість не погашено.

Згідно пункту 3.3 кредитного договору у разі невиконання або неналежного виконання умов договору та Правил, сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Внаслідок невиконання умов кредитного договору у відповідача перед позивачем станом на 06 жовтня 2023року наявна заборгованість в загальному розмірі 192 717,88грн, яка складається: рахунок строкової заборгованості 134 091,98грн; рахунок нарахованих відсотків 1 162,13грн; рахунок комісії 4 375,00грн; рахунок простроченої комісії 53 088,77грн.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по комісії, суд першої інстанції виходив з того, що Банком у кредитному договорі була встановлена плата за ті послуги, які повинні надаватися безоплатно.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У частині першій статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017року) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022року у справі №496/3134/19.

Оцінюючи зміст оспорюваного положення пункту 1.4.2 кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, Верховний Суду у своїй постанові від 17 серпня 2022року у справі № 180/1434/20 (провадження № 61-9418св21) дійшов висновку, що дії банку, які складають обслуговування кредиту, відповідають зобов`язанням банку, визначеним пунктом 6.9.7 Загальних умов кредитування, про надання не частіше одного разу на місяць безоплатно інформації про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, надання виписок по рахунку, щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за договором, які сплачені та які належить сплатити і дати сплати, та зобов`язанням кредитодавця про надання інформації споживачу, визначених статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому такі послуги не можуть бути оплатними.

Верховний Суду у вищевказаній постанові від 17 серпня 2022року у справі № 180/1434/20 (провадження № 61-9418св21) дійшов висновку, що наведене дає підстави для висновку, що положення пункту 1.2 кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту суперечать положенням частини першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому таке положення є нікчемним в силу закону, а отже не підлягають визнанню недійсними судом.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 07 квітня 2021року у справі № 766/8096/20 (провадження № 61-15716св20) та від 01 лютого 2023року у справі № 199/7014/20 (провадження № 61-17825св21).

Наведені висновки підтримані у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22), а саме зазначено, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Ураховуючи, що Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.4.2 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемним відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у стягненні на користь Банку заборгованості за комісією, зважаючи на те, що умова кредитного договору про її встановлення є нікчемною.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що встановлення у кредитному договорі щомісячної комісії за обслуговування кредиту не суперечить чинному законодавству на момент укладення сторонами кредитного договору і підписавши кредитний договір відповідач засвідчив, що він погодився з його умовами та надав свою згоду на отримання кредиту на цих умовах, є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення в оскаржуваній частині без змін. В решті рішення суду не було предметом перегляду судом апеляційної інстанції та законність і обґрунтованість рішення суду не перевірялась.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись статтями 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» залишити без задоволення.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 квітня 2024року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 17 вересня 2024року.

Судді: