Справа № 278/2328/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2024 року м. Житомир

Суддя Житомирського районного суду Житомирської області Дубовік О. М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за первісною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод користуванню власністю та вселення,-

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до суду з вище вказаною позовною заявою (первісний позов), у якій просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в сумі 8584,88 грн, які складаються з: 7513,96 грн основного відшкодування по оплаті комунальних послуг, 219,38 грн 3% річних та 851,54 грн інфляційних втрат; просить вирішити питання щодо судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що він та ОСОБА_2 є співвласниками в рівних частках (по ) квартири АДРЕСА_1 , відтак, мають спільний обов`язок щодо понесення витрат з утримання квартири та сплати комунальних послуг пропорційно до своїх часток.

Проте, ОСОБА_2 не бере жодної участі в утриманні зазначеної квартири, не сплачує послуги по утриманню майна. На звернення позивача з вимогою про вирішення питання оплати комунальних послуг, ОСОБА_2 не відреагувала.

ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, у якій просить:

- усунути перешкоди в користуванні часткою квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 шляхом передачі комплекту ключів від вхідних дверей спірної квартири;

- вселити ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_1 у вселенні;

- стягнути із ОСОБА_1 витрати на правову допомогу та судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 користується спільною квартирою. Живе у ній та фактично проти, щоб ОСОБА_2 вселилася до житла, оскільки, на переконання ОСОБА_1 , остання не має права вселятись у спірну квартиру, оскільки він зі своєю сім`єю проживає у ній. Також вона не може скористатись своєю часткою у власності квартири АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 змінив замки та не дає їй вселитись і користуватися її часткою у спірному майні. також з боку ОСОБА_2 долучено до зустрічного позову проект мирової угоди (а.с. 66).

ІІ. Процедура та позиції сторін.

Провадження у справі за первісним позовом ОСОБА_1 було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження; відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі (а.с. 54).

Ухвалою суду від 13.06.2024 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод користуванню власністю та вселення (а.с. 73).

08.07.2024 року ОСОБА_1 подав відзив на зустрічну позовну заяву (а.с. 76-78), у якому зазначає. Що зустрічний позов ОСОБА_2 об`єктивно не може бути задоволений.

01.08.2024 року ОСОБА_1 подав заяву (а.с. 86-87), у якій просить задовольнити його позов; повернути ОСОБА_2 її зустрічну позовну заяву без розгляду на підставі ст. 44 ЦПК України (за відсутності предмету спору); стягнути з ОСОБА_2 на його користь витрати на правничу допомогу.

Суддя Житомирського районного суду Житомирської області Дубовік Ольга Миколаївна у період з 12.08.2024 року по 06.09.2024 року (включно) перебувала у щорічній основній відпустці.

ІІІ. Фактичні обставини справи, які встановлені судом.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших майнових реєстрів № 357922404 від 11.12.2023 року (а.с. 4) ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є співласниками в річних частках (1/2 частки) квартири АДРЕСА_1 .

На підтвердження того, що ОСОБА_1 здійснює платежі за утримання квартири та сплачує комунальні послуги останнім надано ряд квитанцій (а.с. 10-42).

Листом від 30.01.2024 року ОСОБА_1 звертався до ОСОБА_2 з проханням надати згоду на розподіл особових рахунків з оплати комунальних витрат з утримання квартири (а.с. 5).

Згідно із розрахунком ОСОБА_1 , сума, яка підлягає відшкодуванню ОСОБА_2 , складає 7513,96 грн (1/2 від 15027,91 грн) (а.с. 7).

З наданого ОСОБА_2 проекту мирової угоди (а.с. 66) вбачається, що остання визнає заборгованість перед ОСОБА_1 .

Також, позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат за період з червня 2021 року по квітень 2024 року та 3 % річних за період з 30.06.2021 року по 15.04.2024 року. Згідно поданого позивачем розрахунку, інфляційні втрати складають 851,54 грн, 3% річних 219,38 грн (а.с. 8, 9).

12.02.2024 року приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т. О. на підставі ст. 84 ЗУ "Про нотаріат" передала ОСОБА_1 заяву ОСОБА_4 , що діє від імені ОСОБА_2 , про намір останньої продати належній їй ід. ч. квартири АДРЕСА_1 ; зареєстровано в реєстрі за № 2305 (а.с. 81).

IV. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Щодо первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Зі змісту ст.12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України та частини четвертої статті 319 ЦК України при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує.

Згідно із статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За змістом частини першої статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із статтею 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

З наведеної норми вбачається, що в разі доведеності одним із співвласників понесення ним витрат на управління, утримання та збереження спільного майна, участь у чому (управлінні, утриманні, збереженні) пропорційно своїй частці зобов`язаний приймати інший співвласник, який ухиляється від свого обов`язку, особа, яка зазнала втрат, має право на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Зокрема, такими способами захисту права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 т. 16 ЦК України).

Наведене дає підстави для висновку, що ОСОБА_2 , якій належить на праві спільної часткової власності 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 , має законодавчо встановлений обов`язок утримувати вказану квартиру, брати участь у витратах по сплаті житлово-комунальних послуг пропорційно до розміру належної їй частки у цій квартирі, тобто нарівні із ОСОБА_1 .

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 1 ст. 544 ЦК України).

Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці (ч. 2 ст. 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку про те, що співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги (регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18), який застосовано також у постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц (провадження № 61-7289св20).

Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст. 81 ЦПК України.

Нормами ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Виходячи із принципу змагальності цивільного судочинства, суд ураховує, що позивач на підтвердження заявлених ним позовних вимог надав письмові докази.

Позивач підтвердив належними та допустимими доказами понесення ним витрат на оплату житлово-комунальних послуг в сумі 15027,91 грн за період з 30.06.2024 року по 15.04.2024 року.

Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що вимога ОСОБА_1 про стягнення компенсації витрат за оплату житлово-комунальних послуг підлягає до задоволення, тобто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 1/2 від вартості оплачених житлово-комунальних послуг, що становить 7513,96 грн, які надаються в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на те, що ОСОБА_5 порушила зобов`язання зі сплати за комунальні послуги, у ОСОБА_1 виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України, а тому суд вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат у сумі 851,54 грн, та трьох відсотків річних в сумі 219,38 грн.

Що стосується відшкодування понесених ОСОБА_1 судових витрат, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, останньому було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у даній справі, відтак судовий збір слід стягнути з ОСОБА_2 на користь держави у розмірі 1211,20 грн.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У позовній заяві ОСОБА_1 попередньо визначено суму витрат на правничу допомогу у розмірі 4500 грн.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правову допомогу слід відмовити, оскільки в порушення ч. 8 ст. 141 ЦПК України останнім не надано суду доказів на понесення таких (договору про надання правничої допомоги, підтвердження повноважень фахівця в галузі права - адвоката (ордер, свідоцтво на право здійснення адвокатської діяльності, тощо), акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг адвокату, розрахунок таких витрат, тощо), як і не обґрунтовано поважних причин неподання ними доказів, що підтверджують розмір судових витрат.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.01.2024 року, справа № 285/5547/21, провадження № 61-4799св23.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод користуванню власністю та вселення.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України).

При цьому, зміст права власності охоплює, в тому числі, й право на проживання у спірному житловому приміщенні, що підлягає захисту за обставин створення перешкод у здійсненні цього права іншими особами, у тому числі співвласниками.

В свою чергу, як роз`яснено в п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень ст.ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Суд вважає, що звертаючись з позовом ОСОБА_2 , як на підставу для його задоволення, вказувала, що маючи на меті вселитися у належну їй на праві часткової власності квартиру, ОСОБА_1 , в свою чергу, перешкоджає у користуванні та розпорядженні належної їй на праві власності частиною квартири; зокрема, не надає доступ з метою там проживати (змінив дверні замки), але має на меті отримати грошові кошти за її 1/2 частку у квартирі.

Однак жодних належних та допустимих доказів стосовно того, що на даний час ОСОБА_1 , який проживає у спірній квартирі, порушує (чинить будь-які перешкоди), не визнає або оспорює право ОСОБА_2 вільно володіти, розпоряджатися та користуватися належною їй частиною квартирою, - матеріали справи не містять.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, як передбачено вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

На підставі викладеного, а також зважаючи на відсутність будь-яких фактичних даних стосовно того, що ОСОБА_1 порушується, не визнається або оспорюється право ОСОБА_2 на користування та розпорядження належною їй частиною квартири, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 як необґрунтованих на вимогах закону та не доведених належними і допустимим доказами.

Окрім того, суд зазначає, що наданий ОСОБА_2 проект мирової угоди (а.с. 66) не датований та не містить підпису сторін у справі; сторони до суду зі спільною письмовою заявою про укладення мирової угоди не звертались, у зв`язку з чим даний проект мирової угоди не може бути прийнятим судом, в розумінні ст. 207 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 , судові витрати, що понесені останньою, відповідно до статті 141 ЦПК України не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод користуванню власністю та вселення - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_2 , грошові кошти в сумі 8584,88 грн, які складаються з: 7513,96 грн основного відшкодування по оплаті комунальних послуг, 219,38 грн 3% річних та 851,54 грн інфляційних втрат.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь держави 1211,20 грн судового збору.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правову допомогу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. М. Дубовік