РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/7290/24

Номер провадження 2/495/3976/2024

02 серпня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючої судді Анісімової Н.Д.,

при секретарі судового засідання Кракатиці В.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, суд

ВСТАНОВИВ:

25.07.2024 ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі Відповідач) про поділ майна подружжя.

Стислий виклад позиції позивача

Свій позов позивач обґрунтовує тим, що 04 листопада 1990 року сторони уклали шлюб

У період шлюбу у сторін народилось двоє доньок, які наразі є дорослими та давно живуть самостійним життям.

Після повномасштабного вторгнення РФ на територію України погіршилося матеріальне становище подружжя Статірових, оскільки до війни вони заробляли на вирощуванні сільськогосподарських зернових культур, їздили до міста Одеси продавати продукти домашнього виготовку, а через погіршення ситуації на дорогах, величезні затори, постійні тривоги в місті Одесі, вибухи, відтоку покупців комерційно-продовольча діяльність сторін стала не ефективною, витрати перевищували прибуток.

На фоні матеріальних складнощів погіршилися і подружні відносини сторін, вони стали більше сваритися, нервувати. Тривожність, яка охопила кожного громадянина країни, негативно вплинула на кожного з сторін та віддалила їх один від одного.

Проте, позивачка не вважає, що родину не можливо зберегти, вона не думає подавати на розлучення та намагається морально врівноважити як свій емоційний стан так й домашню ситуацію.

У листопаді 2022 року відповідач поїхав до смт Затока на підробітки в якості сторожа-охоронця на одній з баз відпочинку. Працював ОСОБА_3 графіком 2 місяця в Затоці, 1 місяць дома.

З часом відповідач все рідше став приїжджати додому, почав залишатись в Затоці на два з половиною місяців, потім приїжджав раз в п?ять-шість місяців. Востаннє він приїздив до дому на пасхальні свята. Така його поведінка, на думку позивачки, також негативно вплинула на сімейні відносини.

Отже, через погіршення шлюбних відносин позивачка вважає, що повинна звернутися до суду з приводу поділу спільного майна, яке було ними нажито, а саме:

- трактор колісний, реєстраційний номер 31856BH, марка: Беларус 952.2, рік випуску 2019, заводський номер НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_2 . Власник: ОСОБА_2 , свідоцтво про реєстрацію машини НОМЕР_3 ;

- DAF білий, модель XF 95.430, тип: ПЛАТФОРМА-С, номер шасі НОМЕР_4 . Зареєстрований власник ОСОБА_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , дата реєстрації 20.04.2013;

- KOGEL AWE 18 причіп загальний, ПР-контейнеровоз, чорний колір, номер шасі НОМЕР_6 , Реєстраційний номер НОМЕР_7 , дата першої реєстрації 05.07.2013, дата реєстрації 17.11.2020, рік випуску 2005. Власник ОСОБА_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 ;

- нежитлова будівля, Магазин, загальною площею 48,9 кв.м., магазин, Б, 58,6 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Власник ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_9 від 16.12.2005;

- земельна ділянка площею 0,020 га, що розташована к/з «Рассейка», в межах с. Приморське, Татарбунарського району, Одеської області, цільове призначення земельної ділянки - для індивідуального дачного будівництва, кадастровий номер :02:002:0285;

- грошові кошти у сумі 12 000 доларів США, які фактично знаходяться на зберіганні у відповідача.

Таким чином, наразі у сторін не постає ще питання про розлучення, але позивачка бажає остаточно вирішити та розподілити спільно нажите майно. Проте, відповідач ігнорує її звернення з приводу поділу спільного майна добровільно, за домовленістю.

Процесуальні дії у суді

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 липня 2024 року провадження по справі було відкрито, розгляд вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити..

Відповідач у судове засідання не з`явився, у матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться у порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до положень ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 04 листопада 1990 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, що був зареєстрований Колесненською сільською радою Саратського району Одеської області, про що було зроблено відповідний актовий запис № 29. Вказане підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 04.11.1990 серії НОМЕР_10 .

За час спільного проживання у шлюбі сторонами було придбано:

- трактор колісний, реєстраційний номер 31856BH, марка: Беларус 952.2, рік випуску 2019, заводський номер НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_2 . Власник: ОСОБА_2 (свідоцтво про реєстрацію машини НОМЕР_3 від 01.08.2019);

- DAF білий, модель XF 95.430, тип: ПЛАТФОРМА-С, номер шасі НОМЕР_4 . Зареєстрований власник ОСОБА_2 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , дата реєстрації 20.04.2013);

- KOGEL AWE 18 причіп загальний, ПР-контейнеровоз, чорний колір, номер шасі НОМЕР_6 , Реєстраційний номер НОМЕР_7 , дата першої реєстрації 05.07.2013, дата реєстрації 17.11.2020, рік випуску 2005. Власник ОСОБА_2 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 );

- нежитлова будівля, Магазин, загальною площею 48,9 кв.м., магазин, Б, 58,6 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Власник ОСОБА_2 (на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_9 від 16.12.2005);

- земельна ділянка площею 0,020 га, що розташована к/з «Рассейка», в межах с. Приморське, Татарбунарського району, Одеської області, цільове призначення земельної ділянки - для індивідуального дачного будівництва, кадастровий номер :02:002:0285 (державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 120453 від 17.06.2019)

Крім того, у сумісній власності подружжя перебувають ще грошові кошти у сумі 12 000 доларів США, які фактично знаходяться на зберіганні у відповідача.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України).

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11).

Зі змісту п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст.65 СК.

При цьому, суд враховує правові позиції ВС з аналогічних спорів, в яких ВС роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

Суд також звертає увагу, що відповідно положень ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободщодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Висновки суду

Таким чином, з матеріалів справи достовірно вбачається, що спірне майно набуте під час шлюбу є спільним майном подружжя, є спільною сумісною власністю та подружжя користується рівними правами на це майно. Крім того, відповідач визнав позовні вимоги, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку із чим суд приймає таке визнання та вважає за можливе постановити рішення у справі про задоволення позовних вимог.

При цьому судом враховано, що визнання за позивачем права власності на 1/2 частину майна не порушує прав відповідача на володіння його іншою частиною.

Отже, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя є обґрунтованими, та такими що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 60, 68, 69, 70 СК України, ст. 16, 316, 317, 321, 391, 405 ЦК України, 5, 12, 77-81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХАВЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Припинити режим спільно нажитого майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які уклали та зареєстрували шлюб у Колесненській сільській раді Саратського району Одеської області, про що було зроблено відповідний актовий запис № 29.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку:

- трактор колісний, реєстраційний номер 31856BH, марка: Беларус 952.2, рік випуску 2019, заводський номер НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_2 . Власник: ОСОБА_2 , свідоцтво про реєстрацію машини НОМЕР_3 ;

- DAF білий, модель ХР 95.430, тип: ПЛАТФОРМА-С, номер шасі НОМЕР_4 . Зареєстрований власник ОСОБА_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , дата реєстрації 20.04.2013;

- KOGEL AWE 18 причіп загальний, ПР-контейнеровоз, чорний колір, номер шасі НОМЕР_6 , Реєстраційний номер НОМЕР_7 , дата першої реєстрації 05.07.2013, дата реєстрації 17.11.2020, рік випуску 2005. Власник ОСОБА_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 ;

- нежитлова будівля, Магазин, загальною площею 48,9 кв.м., магазин, Б, 58,6 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Власник ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності САА N?418313 від 16.12.2005;

- земельна ділянка площею 0,020 га, що розташована к/з «Рассейка», в межах с. Приморське, Татарбунарського району, Одеської області, цільове призначення земельної ділянки: для індивідуального дачного будівництва, кадастровий номер :02:002:0285;

- грошові кошти у сумі 12 000 доларів США, які фактично знаходяться на зберіганні у ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження,якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_11 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_12 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Суддя Н.Д. Анісімова