Справа № 134/556/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 серпня 2024 року Крижопільський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді: Лабая О.В.

з участю секретаря: Цибуляк А.С.

представника відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Крижопіль, Вінницької області цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_2 адвоката Пинзара О.В. до Крижопільської селищної ради, третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позов до Крижопільської селищної ради, третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, де просила встановити факт, що ОСОБА_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була матір`ю ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ; встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті матері ОСОБА_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за ОСОБА_2 (номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 73,0 кв.м, житловою 47,8 кв.м, що складається з житлового будинку літ. А, ганку літ. а, сараю літ. Б, погреба літ. Б/п, криниці літ. К, огорожі №№ 1-3.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач вказує на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 . До складу спадщини, відкритої після її смерті увійшов житловий будинок АДРЕСА_1 . Спадщину до майна померлої ОСОБА_4 прийняла її дочка ОСОБА_5 , оскільки після смерті матері фактично вступила у володіння та користування майном. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла. Житловий будинок відноситься до суспільної групи колгоспних дворів, Спадщину після її смерті приняла позивач, написавши заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Інший спадкоємець - син ОСОБА_3 - від прийняття спадщини відмовився, написавши відповідну заяву.

В жовтні 2023 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Посвятенка Ю.Д. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом однак постановою у вчиненні нотаріальної дії від 03.10.2023 приватний нотаріус Посвятенко Ю.Д. відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки в свідоцтві про народження ОСОБА_5 в графі мати зазначена ОСОБА_4 , в той час як згідно зі свідоцтвом про смерть її мати іменувалася ОСОБА_4 . Відтак, неможливо встановити родинні зв`язки між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а також відсутність документів, що підтверджують факт вступу ОСОБА_5 у володіння і користування майном ОСОБА_4 , неможливо встановити факт прийняття нею спадщини, крім того відсутні документи, які встановлюють чи посвідчують право власності на спірний житловий будинок за померлими особами.

За наявності спадкоємця, що прийняв спадщину і відсутності правовстановлюючих документів на житловий будинок, для визнання права власності на будинок вона змушена звернутись з даним позовом до суду.

Ухвалою судді від 28 березня 2024 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 03 липня 2024 року підготовче провадження по справі закрито та призначено до судового розгляду.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, надіслали суду заяву про розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні на вирішення суті справи поклався на думку суду.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позовні вимоги позивача задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні були допитані свідки

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 вказала що є троюрідної сестрою позивачки, бабу ОСОБА_7 завжди по батькові називали ОСОБА_8 , її дочка ОСОБА_9 на час смерті матері проживала разом із нею в одному будинку, вели спільне господарство.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 вказав що є родиною позивачки, ОСОБА_7 завжди по батькові називали ОСОБА_8 , по іншому в селі її ніхто не називав, її дочка ОСОБА_9 на час смерті матері проживала разом із нею в одному будинку, обробляли разом город, тримали худобу.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 15.02.1928 матір`ю ОСОБА_5 зазначена ОСОБА_4 (а.с. 17).

Судом встановлено, що 08.05.1996 року відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 09.05.1996 року померла ОСОБА_4 (а.с. 16).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 09.02.2022, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 (а.с. 13).

ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , батько ОСОБА_11 , мати ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_5 виданого 29.07.1965 року (а.с. 14).

Відповідно до свідоцтва про укладання шлюбу виданого 11.05.1986 року серія НОМЕР_6 ОСОБА_12 та ОСОБА_3 11.05.1986 року уклали шлюб, прізвище після укладання шлюбу чоловік: ОСОБА_13 , дружина ОСОБА_13 . (а.с. 15)

Відповідно до довідки-виписки, дані якої сформовано на підставі записів погосподарської книги № 3/6, Соколівської сільської ради за 1991 1995 рр, особовий рахунок № НОМЕР_7 , житловий будинок АДРЕСА_1 відноситься до суспільної групи колгоспних дворів, членами колгоспного двору були: ОСОБА_4 голова домогосподарства, ОСОБА_5 дочка (а.с. 21).

Відповідно до копії заяви від 03.10.2023 встановлено, що позивач ОСОБА_2 написала заяву приватному нотаріусу Вінницького міського нотаріального округу Посвятенку Ю.Д. про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_5 на житловий будинок з по господарськими будівлями (а.с. 40).

Відповідно до копії заяви від 03.10.2023 ОСОБА_3 повідомив приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Посвятенка Ю.Д. що спадкова майно, яке залишилося після смерті матері ОСОБА_5 не прийняв та на нього не претендує, шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини я пропустив свідомо і до суду за продовженням цього строку звертатись не буде (а.с. 39).

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії виданої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенком Ю.Д. від 03.10. 2023 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_5 за її заявою у зв`язку з тим, оскільки в свідоцтві про народження ОСОБА_5 в графі мати зазначена ОСОБА_4 , в той час як згідно зі свідоцтвом про смерть її мати іменувалася ОСОБА_4 . Відтак, неможливо встановити родинні зв`язки між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а також відсутність документів, що підтверджують факт вступу ОСОБА_5 у володіння і користування майном ОСОБА_4 , неможливо встановити факт прийняття нею спадщини, крім того відсутні документи, які встановлюють чи посвідчують право власності на спірний житловий будинок за померлими особами (а.с. 42-45).

Відповідно до технічного паспорта на будинок з господарськими будівлями та спорудами від 22.08.2023 року житловий будинок з господарськими будівлями знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею 73,0 кв.м, житловою 47,8 кв.м, що складається з житлового будинку літ. А, ганку літ. а, сараю літ. Б, погреба літ. Б/п, криниці літ. К, огорожі №№ 1-3. (а.с. 22 - 28).

Інформація у спадковому реєстрі, щодо наявності спадкової справи за померлою ОСОБА_4 дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутня, що підтверджується інформаційною копією довідки зі Спадкового реєстру від 03.10.2023 року за № 74193182.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, зокрема, родинних відносин між фізичними особами, а також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Згідно з п. 10 Постанови суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Оскільки, встановлення факту родинних відносин породжує для позивача юридичні наслідки, а саме можливість реалізувати своє право для отримання спадщини після смерті матері ОСОБА_5 та встановити даний факт іншим шляхом, аніж звернутися до суду за судовим захистом є неможливим, тому суд прийшов до висновку про законність та обґрунтованість вимог про встановлення факту родинних відносин.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення вимог позивача про встановлення факту, що ОСОБА_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була матір`ю ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (стаття 525 ЦК УРСР).

Статтею 548 ЦК УРСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Отже, для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій у визначений законом строк.

З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.

Згідно з положеннями статті 4 Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року.

Приписами частини 1 статті 120 ЦК УРСР передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Згідно з положеннями частини 1 статті 121 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору.

Нормою частини 2 статті 122 ЦК УРСР визначено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору у складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини. Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року у справі № 688/21/17-ц, від 08 квітня 2020 року у справі № 454/1187/17-ц.

Згідно з частиною другою статті 123 ЦК Української РСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 22 січня 2019 року у справі № 713/1310/17-ц.

Оскільки, як встановлено під час розгляду справи житловий будинок АДРЕСА_1 станом на 15 квітня 1991 року відноситься до суспільної групи колгоспних дворів, членами колгоспного двору були: ОСОБА_4 голова домогосподарства, ОСОБА_5 дочка, тому розмір частки становить кожному члену колгоспного двору по 1/2 кожному, а саме: ОСОБА_4 - 1/2, ОСОБА_5 .

Такі висновки судів узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 15 січня 2014 року у справі № 6-145цс13, від 24 грудня 2014 року у справі № 6-192цс14, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цс15.

Згідно зі ст.4 Постанови ВРУ «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року.

Отже в судовому засіданні підтверджено факт прийняття спадщини за законом ОСОБА_5 , яка складалася з частки житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті своєї матері ОСОБА_4 оскільки остання до дня смерті проживала разом із нею, інших спадкоємців не встановлено, спадкова справа не заводилась.

Щодо позовних вимог про визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 73,0 кв.м, житловою 47,8 кв.м, що складається з житлового будинку літ. А, ганку літ. а, сараю літ. Б, погреба літ. Б/п, криниці літ. К, огорожі №№ 1-3 суд зазначає наступне.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

З огляду на вищезазначені нормативні положення, норми ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але була прийнята спадкоємцями після 1 січня 2004 року.

Спірні правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , регулюються нормами ЦК України.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч 1,2 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Так, відповідно до частини третьої цієї статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Ч. 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняли кілька спадкоємців, то свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Водночас відсутність такого свідоцтва не позбавляє спадкоємця права на спадщину (статті 1296 Цивільного кодексу України).

У ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до п.23 постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно дост.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позивач ОСОБА_2 приняла спадщину після смерті матері ОСОБА_5 , у строк визначений ст. 1270 ЦК України та у встановленому законом порядку шо підтверджується заявою про прийняття спадщини від 03.10.2023 року до складу якої входило 1/2 частка житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 73,0 кв.м, житловою 47,8 кв.м, що складається з житлового будинку літ. А, ганку літ. а, сараю літ. Б, погреба літ. Б/п, криниці літ. К, огорожі №№ 1-3, яка належала спадкодавцю ОСОБА_5 , як члену колгоспного двору та успадкована ОСОБА_5 1/2 частка вищезазначеного житлового будинку після смерті своєї матері ОСОБА_4 . ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на домоволодіння, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню та за ОСОБА_2 належить в порядку спадкування після померлої матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 визнати право власності на цілий (1/2 частка+1/2 частка ) житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями.

На підставі статей 120, 121, 123 Цивільного кодексу Української РСР, статей 392, 1216, 1218, 1223, 1258, 1261, 1268 Цивільного кодексу України та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є матір`ю ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті матері ОСОБА_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_2 (номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 73,0 кв.м, житлова площа 47,8 кв.м., що складається з житлового будинку літ. «А», ганку літ. «а», сараю літ. «Б», погреба літ «Б/п», криниця літ. «К,» огорожа №№ 1-3.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) житель АДРЕСА_2 .

Відповідач: Крижопільська селищна рада, місце знаходження смт Крижопіль, вул. Героїв України, 61 Тульчинського району, Вінницької області, .

Третя особа: ОСОБА_3 , житель АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення суду виготовлений 29 серпня 2024 року.

Суддя