Житомирський апеляційний суд
Справа №296/3108/23 Головуючий у 1-й інст. Шалота К. В.
Категорія 68 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Борисюка Р.М.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/3108/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Житомирської міської ради про визначення місця проживання дитини, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 17 листопада 2023 року, ухвалене під головуванням судді Шалоти К.В. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У квітні 2023 року ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з її матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивувала тим, що 21.08.2010 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, у якому в них, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_5 . Зазначає, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 30.03.2023 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Вказує, що під час шлюбу сторони набули нерухоме та рухоме майно, спір про поділ якого вирішується у судовому порядку. Зазначає, що відповідач чинить перешкоди позивачу та дитині у користуванні єдиним їх житлом за адресою: АДРЕСА_1 , а тому враховуючи вік дитини, вважає за необхідне визначити місце проживання дитини за адресою її реєстрації та постійного проживання. Посилаючись на те, що до розірвання шлюбу з відповідачем та на час звернення до суду з даним позовом ОСОБА_1 піклується про дитину, постійно слідкує за станом її здоров`я, займається її розвитком, створює належні умови для проживання, забезпечує одягом, остання просила визначити місце проживання доньки разом з нею.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 17 листопада 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визначено місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 . Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким направити справу для розгляду до іншого складу суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що позовні вимоги позивача стосувалися визначення місця проживання спільної доньки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з позивачем за адресою проживання та реєстрації відповідача, а саме: АДРЕСА_1 . Зазначає, що суд першої інстанції не з`ясував ту обставину, що позивач та відповідач не перебувають між собою у сімейних відносинах та відповідач заперечує щодо спільного користування із позивачем квартирою-студією з малою житловою площею із морально-етичних та інших норм. Стверджує, що позивач зареєстрована за іншою адресою та фактично проживає в трикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що між сторонами існує спір щодо поділу спільного майна подружжя, в тому числі і квартири в якій суд першої інстанції визначив місце проживання їх спільної доньки. Зазначає, що суд першої інстанції належним чином не повідомляв ОСОБА_2 про розгляд справи. Стверджує, що суд першої інстанції обмежився лише доводами позивача і не з`ясував, що умови проживання відповідача є теж належними для проживання доньки. Зазначає, що суд першої інстанції позбавив відповідача заявити зустрічний позов про встановлення місця проживання його доньки разом з ним. Враховуючи викладене просить рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 17 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким направити справу для розгляду до іншого складу суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

В судове засідання представник апелянта не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений на електронну адресу, вказану нею у заяві від 17.01.2024, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується електронним підтвердженням від 18.01.2024.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 21.08.2010 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 03.02.2023.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 03.02.2023.

30.03.2023 рішенням Корольовського районного суду м. Житомира у справі №296/574/23 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, що підтверджується копією вступної та резолютивної частини рішення.

15.11.2023 рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради за №1786 від 15.11.2023 затверджено висновок органу опіки та піклування щодо визначення місце проживання ОСОБА_5 з матір`ю ОСОБА_1 , зі змісту якого слідує, що з 02.02.2023 ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_5 проживає окремо від ОСОБА_2 . Працівниками служби здійснено неодноразові спроби зв`язатися в телефонному режимі з ОСОБА_2 з метою з`ясування його думки щодо можливості визначення місця проживання дочки ОСОБА_5 з одним із батьків. ОСОБА_2 на зв`язок не вийшов, свою думку із вказаного питання не повідомив. ОСОБА_1 разом з малолітньою дочкою ОСОБА_5 проживає в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , в якій стоврено належні умови для виховання та розвитку дитини. ОСОБА_1 має самостійний дохід, та в змозі забезпечувати потреби дитини. ОСОБА_5 навчається в 7 класі ліцею №24 м. Житомир, за місцем навчання характеризується позитивно.

Також встановлено, що в провадженні Корольовського районного суду м. Житомира між сторонами існують спори про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення та поділу майна подружжя.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із найкращих інтересів дитини, враховуючи погляди дитини, яка прихильна саме до матері, збереження сімейного оточення і підтримання відносин, що склалися між дитиною та матір`ю, з якою вона проживає та яка продемонструвала спроможність турбуватися про доньку особисто, піклуватися про неї, слідкувати за її здоров`ям, забезпечувати щоденні потреби дитини, а також те, що відповідач протягом розгляду судом даної справи з травня 2023 року жодного інтересу до спору не виявив, участі в розгляді справи не брав, на зв`язок із органом опіки та піклування не вийшов, чим продемонстрував свою незацікавленість у вирішенні справи.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Щодо доводів апеляційної скарги про неналежне повідомлення ОСОБА_2 про розгляд справи.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (частини перша, друга та п`ята статті 12 ЦПК України).

Особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб (стаття 43 ЦПК України).

Відповідно до статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилаються учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (частина третя статті 131 ЦПК України).

Частиною 11 ст. 128 ЦПК України передбачено, що відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. Складовою частиною визначеного статтею 6 Конвенції права на справедливий суд є принцип рівності сторін, який передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

У рішеннях ЄСПЛ від 27 червня 2017 року у справі «Лазаренко та інші проти України», від 03 жовтня 2017 року у справі «Віктор Назаренко проти України» зазначено, що національне законодавство містить спеціальні норми щодо забезпечення інформування сторін про ключові процесуальні дії і дотримання, таким чином, принципу рівності сторін, та зберігання відповідної інформації. Відповідні норми вимагають, щоб у випадку надсилання судових документів поштою вони надсилались рекомендованою кореспонденцією. Більше того, особа, яка вручає документ, має повернути до суду розписку про одержання, а національне законодавство чітко вимагає, щоб таку розписку було долучено до матеріалів справи.

Встановлено, що ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 06 квітня 2023 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини і призначено підготовче засідання на 11 год 30 хв 16 травня 2023 року.

Згідно відповіді №20169 від 06.04.2023 ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Вбачається, що Корольовським районним судом м. Житомира ОСОБА_2 на адресу: АДРЕСА_1 було направлено судову повістку на 16.05.2023 на 11:30 з додатками, яка повернулася на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

16 травня 2023 року на адресу Корольовського районного суду м. Житомира від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю ознайомлення зі справою.

Згідно відмітки на поданій заяві представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ознайомилася з матеріалами справи - 03.07.2023.

Згідно протоколу судового засідання від 16.05.2023 завершено підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті на 04.07.2023 на 12 год 00 хв.

Вбачається, що Корольовським районним судом м. Житомира ОСОБА_2 на адресу: АДРЕСА_1 було направлено судову повістку на 04.07.2023 на 12:00, яка повернулася на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно розписки від 03.07.2023 представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 отримала копію позовної заяви з додатками - 03.07.2023.

В подальшому розгляд справи було відкладено у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному на 24.10.2023 на 10:00.

Згідно розписки сторони були повідомлені про розгляд справи 24.10.2023 о 10:00 год., в тому числі про розгляд справи була повідомлена представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , що підтверджується її особистим підписом в розписці.

24 жовтня 2023 року на адресу Корольовського районного суду м. Житомира від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно протоколу судового засідання від 24.10.2023 розгляд справи було відкладено на 17.11.2023 на 11 год 00 хв.

Вбачається, що Корольовським районним судом м. Житомира ОСОБА_2 на адресу: АДРЕСА_1 було направлено судову повістку, яка повернулася на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Щодо представника відповідача, то матеріали справи не містять даних щодо її повідомлення про розгляд справи на 17.11.2023 на 11:00.

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина перша статті 8 ЦПК України).

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина друга статті 211 ЦПК України).

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (частини шоста, сьома статті 128 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), №38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Наприклад, Європейський суд з прав людини зазначив, що загальна концепція справедливого судового розгляду, яка охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу, вимагає, щоб особу, щодо якої порушено провадження, було поінформовано про цей факт. Принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі із апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. Під загрозою стоїть упевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, inter alia, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свою позицію щодо кожного документа в матеріалах справи. Тому на національні суди може покладатися обов`язок з`ясувати, чи були судові повістки або інші документи завчасно отримані сторонами, та, у разі потреби, зафіксувати таку інформацію у тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні (KHARCHENKO v. UKRAINE, №37666/13, § 6, 7, ЄСПЛ, від 03 жовтня 2019 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року по справі №522/18010/18 (провадження №61-13667сво21)).

Європейський суд з прав людини вказує, що «принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником» (MALA v. UKRAINE, № 4436/07, § 48, ЄСПЛ, від 03 липня 2014 року).

У даній справі колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було відомо про відсутність даних щодо належного повідомлення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 про судове засідання 17.11.2023, внаслідок чого відповідач позбавлений можливості надати заперечення щодо позову та не виконав свого зобов`язання стосовно дотримання закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу рівності сторін.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права, а саме розглянуто справу за відсутності відповідача щодо якого відсутні відомості про належне повідомлення про судове засідання 17.11.2023, за результатами якого прийнято оскаржуване рішення.

За приписами п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце судового засідання суду, якщо такий учасник обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду та ухвалення нового.

Щодо визначення місця проживання дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (частина друга статті 162 СК України).

Тобто, в частині другій статті 162 СК України вказані ті юридичні факти, які є підставами для відмови органом опіки та піклування або судом у переданні дитини для проживання.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України).

Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц (провадження №14-327цс18) зазначено, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі №6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі №6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі №377/128/18 (провадження №61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року у справі №487/2001/19-ц (провадження №61-12667св20) зазначено: «закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі №352/2324/17 (провадження №61-14041св19) зазначено, що: «питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі №754/16535/19 (провадження №61-14623св21) вказано, що «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається встановлено, що з 02.02.2023 ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_5 проживає окремо від ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 разом з малолітньою дочкою ОСОБА_5 проживає в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , в якій створено належні умови для виховання та розвитку дитини.

ОСОБА_1 має самостійний дохід, та в змозі забезпечувати потреби дитини.

ОСОБА_5 навчається в 7 класі ліцею №24 м. Житомир, за місцем навчання характеризується позитивно.

В суді першої інстанції було створено усі умови для реалізації права дитини бути заслуханою.

Так, в судовому засіданні 24 жовтня 2023 року за участю представника органу опіки та піклування ОСОБА_5 вказала, що з початку 2023 року проживає разом із матір`ю окремо від батька, який вигнав їх із квартири, висловила свою прихильність до матері, з якою перебуває у довірчих та дружніх стосунках та зазначила, що бажає надалі проживати разом з матір`ю, стверджувала, що з батьком спілкується рідко, ображена на нього, проти проживання разом з батьковим заперечувала.

Зі змісту висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконкому Житомирської міської ради від 15.11.2023 за №1786 слідує, що на думку органу опіки та піклування доцільним є визначити місце проживання ОСОБА_5 з матір`ю ОСОБА_1 .

У свою чергу, ОСОБА_2 не навів суду обґрунтованих підстав щодо визначення місця проживання ОСОБА_5 з ним чи доказів неможливості ОСОБА_1 піклуватися про доньку.

За таких обставин, виходячи із найкращих інтересів дитини, враховуючи погляди дитини, яка прихильна саме до матері, збереження сімейного оточення і підтримання відносин, що склалися між дитиною та матір`ю, з якою вона проживає та яка продемонструвала спроможність турбуватися про доньку особисто, піклуватися про неї, слідкувати за її здоров`ям, забезпечувати щоденні потреби дитини, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову та визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю - ОСОБА_1 .

Розуміючи, що спір стосується чутливої сфери правовідносин, в яких батьки не дійшли спільного рішення, колегія суддів визначивши місце проживання дитини ОСОБА_5 разом із матір`ю ОСОБА_1 надає першочергове значення саме найкращим інтересам дитини та враховує, що визначення місця проживання її з матір`ю не впливатиме на взаємовідносини батька із дочкою, оскільки таке визначення місця проживання дитини не позбавляє батька батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини.

Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 лютого 2023 року у справі №188/1542/20 (провадження №61-11857св22), від 01 березня 2023 року у справі №643/16285/20 (провадження №61-530св23), від 14 березня 2023 року у справі №596/302/21 (провадження №61-12438св22).

У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Щодо визначення місця проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для визначення конкретної адреси місця проживання дитини, оскільки за положеннями частини 1 статті 161 СК України, вирішуючи спір щодо місця проживання дитини, суд визначає з ким із батьків буде проживати малолітня дитина, а не визначає адресу, за якою буде проживати дитина з тим чи з іншим із батьків.

Доводи апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції правил підсудності є безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, в позовній заяві ОСОБА_1 вказано адресу реєстрації: АДРЕСА_1 . Дана обставина підтверджується відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру №20155 від 06.04.2023.

ОСОБА_2 (відповідач по справі) згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №20169 від 06.04.2023 також зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі, апелянтом також зазначено адресу: АДРЕСА_1 .

Будь-яких доказів того, що апелянт зареєстрований за іншою адресою матеріали справи не містять, і ОСОБА_2 таких доказів суду не надано.

За загальним правилом ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Чинним цивільним процесуальним законодавством України передбачено, що спір щодо визначення місця проживання дитини підсудний суду за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання або перебування відповідача (правила загальної підсудності, стаття 27 ЦПК України) та не передбачає альтернативної підсудності щодо можливості розгляду вказаної справи за зареєстрованим місцем проживання позивача.

Відтак, оскільки матеріалами справи підтверджено та не спростовується ОСОБА_2 , що він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , яка за територіальною підсудністю відноситься до Корольовського районного суду м. Житомира, позов про визначення місця проживання дитини у даній справі не може бути розглянутий Богунським районним судом м. Житомира.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення по справі нового судового рішення про задоволення позову.

Згідно положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки колегія апеляційного суду задовольняє позов, такі судові витрати необхідно покласти на відповідача. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 17 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1073,60 грн судового збору за подання позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25 січня 2024 року.

Головуючий

Судді