Провадження №: 2/336/378/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2024 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Щасливої О.В.,

при секретарі Колеснику Д.Г.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Косякової З.М.,

представника третьої особи Глазунова В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго», про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

14 вересня 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію в сумі 51399 грн. 88 коп.

В обґрунтування позову зазначив, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» та відповідачем укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг шляхом приєднання з 1 січня 2019 року до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого на веб-сайті постачальника, та фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії. Споживання електричної енергії здійснюється за адресою: АДРЕСА_1 .

В порушення умов договору в частині оплати вартості електричної енергії та пункту 4.12 «Правил роздрібного ринку електричної енергії», затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, № 312 від 14.03.2018 року, у відповідачки виникла заборгованість за спожиту електричну енергію за період з 1 березня 2019 року по 31 грудня 2021 року в сумі 51399 грн. 88 коп., яка складається з основного боргу в сумі 45327 грн. 62 коп., відповідальності за прострочення виконання зобов`язання у виді трьох відсотків річних в сумі 1623 грн. 84 коп., а також інфляційних втрат в розмірі 4448 грн. 42 коп.

У зв`язку з викладеним позивач просить суд стягнути з відповідачки на його користь борг за спожиту електричну енергію в зазначеному розмірі, а також витрати, понесені на сплату судового збору у розмірі 2717 грн. та судові витрати в сумі 33 грн.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу від 14.08.2023 року справу передано в провадження судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої О.В.

Ухвалою судді від 15.08.2023 року справу прийнято до розгляду в та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

7 вересня 2023 року до суду надійшов відзив відповідачки, з якого випливає, що вона є власником частини нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , споживає електроенергію на підставі особового рахунку № НОМЕР_1 , сплачуючи у повному обсязі вартість спожитої електрики. Разом з тим, іншим учасником права спільної власності на будинок є брат відповідачки - ОСОБА_3 , який також фактично проживає у вказаному житлі, споживає комунальні послуги, проте ухиляється від укладення окремих договорів з їх постачальниками та виконавцями. Так як в позові зазначений не той особовий рахунок, що відкритий на ім`я відповідачки (№ 532212190 замість № НОМЕР_1 ), вважає, що вона є неналежним відповідачем по справі, так як за відкритим на її ім`я рахунком заборгованості за спожиту електроенергію немає.

22 вересня 2023 року позивачем направлено відповідь на відзив, в якій зазначено, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачці належить 2/3 частини нерухомого майна за вказаною адресою, тоді як твердження про те, що ОСОБА_3 є учасником права спільної часткової власності на вказану нерухомість не підтверджені доказами, як не надано доказів і існування того рахунку, на номер якого посилається відповідачка. Сам відзив, на думку представника позивача, оформлений всупереч вимог цивільного процесуального законодавства, тому що не містить в якості додатку документів, що підтверджують повноваження представника відповідачки, тому суд має не враховувати при вирішенні спору наведені в ньому доводи.

З заперечень на відповідь на відзив, що надійшли до суду 17 жовтня 2023 року, слідує, що відсутність реєстрації права власності на нерухоме майно за ОСОБА_3 зумовлена небажанням останнього здійснювати таку реєстрацію, проте ОСОБА_3 належить право на 1/3 частину будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину. Особовий рахунок, за яким ОСОБА_4 нараховуються платежі за спожиту електричну енергію, до теперішнього часу оформлений на особу, що померла.

На підставі клопотання представника позивача до участі в справі в якості співвідповідача ухвалою суду від 08.11.2023 року залучено ОСОБА_3 .

В уточненій позовній заяві, що надійшла до суду 22 листопада 2023 року, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» заборгованість зі сплати спожитої електроенергії з урахуванням трьох відсотків річних та інфляційних втрат в сумі 51399 грн. 88 коп., судовий збір в сумі 2684 грн., судові витрати, не зазначаючи, які саме, в сумі 33 грн.

Ухвалою суду від 07.02.2024 року задоволено клопотання представника позивача про залучення до участі в справі в якості третьої особи публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго».

В судовому засіданні 7 лютого 2024 року представник позивача підтримала вимоги позову, просить про його задоволення та солідарне стягнення з відповідачів означеної суми, оскільки будинок, де вони проживають, не виділений в окремі об`єкти нерухомості, тому не є можливим розмежування їх споживчої відповідальності.

Представник відповідачки ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечує, пояснивши, що фактично співвідповідачі проживають в окремих частинах будинку, кожна з яких оснащена приладом обліку, що обслуговує певний особовий рахунок. Рахунок, за яким споживає електричну енергію відповідачка - № НОМЕР_1 , - не має заборгованості зі сплати. Саме тому позивач зазначає в позиві, що заборгованість утворилася за рахунком № НОМЕР_2 , до якого вона не має відношення, оскільки цей рахунок відкритий для споживання електрики в тій частині будинку, якою користується відповідач ОСОБА_3 .

У зв`язку з викладеним представник позивачки просить про залишення позову до її довірительки без задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 , належним чином повідомлений про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явився. Відзиву на позов, клопотання про відкладення судового розгляду або про розв`язання спору без його участі суду не надав.

За вказаних обставин суд у відповідності до ст. ст. 211, 223 ЦПК України вирішує справу у відсутність відповідача.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов до ОСОБА_3 є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, і не вбачає підстав для ухвалення рішення на користь позивача в частині вимог до ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що позивач поставляє електроенергію в будинок АДРЕСА_1 на підставі двох особових рахунків: № НОМЕР_1 , що відкритий на ім`я ОСОБА_2 , та № НОМЕР_2 , що відкритий на ім`я ОСОБА_5 , чия смерть сталася до подання цього позову (а. с. 111).

В силу ст. ст. 11, 509 ЦК України зобов`язання виникають, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, яка внормовує загальні умови виконання зобов`язання, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони пов`язують правовідносини, що витікають з договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, у відповідності до якого одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого законом режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання (ст. 714 ЦК України).

Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються наведеними положеннями Цивільного кодексу України, Законом України «Про ринок електричної енергії», «Правилами роздрібного ринку електричної енергії», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 312 від 14.03.2018 року.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач - це фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.

З наведених положень законодавства випливає, що на споживача електричної енергії покладено обов`язок оплати вартості лише особисто ним спожитої електроенергії.

Відповідачка ОСОБА_6 , як зазначено, споживає електричну енергію на підставі особового рахунку № НОМЕР_1 , за яким заборгованість відсутня.

Саме у зв`язку з відсутністю заборгованості за особовим рахунком № НОМЕР_1 позивач посилається на заборгованість за особовим рахунком № НОМЕР_2 , яку просить стягнути солідарно з обох відповідачів.

Разом з тим судом встановлено, що електричною енергією, яка постачається за особовим рахунком № НОМЕР_2 , користується лише відповідач ОСОБА_3 , який, хоча й проживає за тією ж самою адресою, що і відповідачка ОСОБА_2 , проте у відокремленій частині нерухомості, оснащеній окремим входом.

Як зазначено у листі публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», 13 червня 2024 року за місцем проживання відповідачів була виконана технічна перевірка електроустановки, що обслуговується на підставі особового рахунку № НОМЕР_2 і належить відповідачу ОСОБА_3 , за наслідками якої складено акт технічної перевірки та збереження пломб вузла обліку, встановленого на об`єкті споживача, підписаний ОСОБА_3 та представником публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (а. с. 154, зворотній бік).

У відповідності до вимог пункту 2.1.3 глави 2.1 розділу П «Правил роздрібного ринку електричної енергії» ініціатором укладення договору у разі зміни власника або форми власності є споживач, у разі відсутності ініціативи з боку якого оператор системи розподілу впродовж двадцяти робочих днів з дня відправлення повідомлення про укладення договору припиняє постачання електричної енергії (пункт 2.1.8 «Правил…»).

Наведене означає, що для укладення окремого договору відповідач ОСОБА_3 повинен звернутися до оператора системи розподілу з відповідною ініціативою під страхом відключення електроустановки від електричних мереж.

Таким чином, бездіяльність відповідача ОСОБА_3 щодо укладення окремого договору з оператором системи розподілу та розпорядження ним своїм правом на власний розсуд не можуть мати зворотнім боком притягнення його процесуальної співучасниці до виконання зобов`язань, учасником яких вона не виступає.

У зв`язку з наведеними міркуваннями суд не вбачає підстав для покладення на відповідачку ОСОБА_2 обов`язку оплати вартості спожитої електроенергії, що утворює ціну позову.

Стягнення ж з неї вартості електричної енергії, яка фактично нею не використовувалась, лише на підставі того, що за нею зареєстроване право власності на частину в праві спільної часткової власності на нерухомість, до якої постачається електроенергія, тоді як ОСОБА_3 , який також є співвласником будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину (а. с. 53), не зареєстрував своє речове право, було б таким, що не відповідає змісту правовідносин сторін та суперечить засадам справедливості і розумності цивільного законодавства.

Пунктом 18 «Правил надання послуг з електропостачання», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, передбачено, що плата за надані послуги вноситься щомісячно.

Згідно із розрахунком суми заборгованості ОСОБА_3 має заборгованість за спожиту електроенергію за період з 1 березня 2019 року по 31 грудня 2021 року, загальний обсяг якої складає 28390 кВт/год, на суму 45327 грн. 62 коп., яку добровільно ним не сплачено.

Відповідач не протиставив вказаному розрахунку жодних фактичних даних, тому суд приймає його, оскільки немає підстав для піддавання сумніву його достовірності.

Главою 51 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов`язання та відповідальність за порушення зобов`язання.

Зокрема, статтею 625 ЦК України внормовано відповідальність за порушення грошового зобов`язання, за змістом якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та у випадку прострочки виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В розумінні Законів України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (Про банкрутство)», «Про фінансову реструктуризацію», Кодексу України з процедур банкрутства грошове зобов`язання це зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загально-обов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях.

За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має права вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Такі висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Сторони пов`язують грошові зобов`язання, тому суд знаходить ґрунтовною і вимогу про покладення на відповідача цього виду відповідальності за порушення зобов`язання.

У відповідності до правил цивільного процесуального законодавства присудженню позивачеві з відповідача ОСОБА_3 підлягають і понесені позивачем витрати зі сплати судового збору.

Що стосується вимоги позову про стягнення з відповідачів судових витрат в сумі 33 грн., суд позбавлений підстав для її задоволення, оскільки позивачем не лише не надано доказів несення цих витрат, а й взагалі не повідомлено, до яких з видів видатків, встановлених статтею 133 ЦПК України, вони відносяться.

На підставі ст. ст. 322, 525, 526, 610, 611, 625, 629 ЦК України, ст. 162 ЖК України, Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №312 від 14.03.2018 року, ст.12,13,95,141,279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» до ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_3 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , залишити без задоволення.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_4 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» (, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, 35) заборгованість за надані послуги з електропостачання у сумі 51399 грн. 88 коп., судовий збір в сумі 2684 грн.

Решту вимог залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 20 вересня 2024 року.

Суддя О.В. Щаслива