Ухвала

06 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 186/1425/23

провадження № 61-11695ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , які підписано представником ОСОБА_2 , на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 березня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: виконавчий комітет Бориславської міської ради Львівської області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, про відібрання дитини та визначення місця проживання дитини з матір`ю,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: виконавчий комітет Бориславської міської ради Львівської області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, про відібрання дитини та визначення місця проживання дитини з матір`ю, у якому просила: визначити місце проживання дитини разом з нею по АДРЕСА_1 ; відібрати малолітнього ОСОБА_4 від батька - ОСОБА_1 , та повернути дитину матері - ОСОБА_3 , до місця його постійного проживання в м. Борислав Львівської області та в цій частині рішення допустити до негайного виконання; стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 березня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено:

відібрано малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від його батька - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та повернути дитину матері - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до місця його постійного проживання в місті Борислав Львівської області, допустивши рішення суду в цій частині до негайного виконання;

встановлено місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його матір`ю - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без змін, а рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 березня 2024 року залишено без змін.

ОСОБА_1 16 серпня 2024 року через підсистему Електронний суд, а також засобами поштового зв`язку подав касаційні скарги, які підписано представником ОСОБА_2 , на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 березня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 липня 2024 року, у яких просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду і передати справу на новий розгляд.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 підставою касаційного оскарження судового рішення зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного, зокрема, у постанові Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі № 752/13450/22.

Касаційна скарга підлягає поверненню у цій частині з таких мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).

Оскаржена постанова Дніпровського апеляційного суду ухвалена 17 липня 2024 року. Постанова Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі № 752/13450/22, на яку міститься посилання у касаційній скарзі, ухвалено та оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень після ухвалення оскарженого судового рішення. Тому посилання на указану постанову Верховного Суду не може бути підставою касаційного оскарження судового рішення і згідно пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга у цій частині підлягає поверненню.

Керуючись статтями 260, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , які підписано представником ОСОБА_2 , на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 березня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 липня 2024 року в частині посилання у касаційній скарзі на постанову Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі № 752/13450/22 повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат