КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/4728/2024 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 січня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалуПодільського районного суду м. Києва від 18 квітня 2023 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулись до Подільського районного суду м. Києва з позовом, в якому просили зобов`язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :85:464:0020, та належить позивачам на праві власності, шляхом знесення самовільно збудованих будівель, а саме: гаражу літ. «В» і добудови до сараю літ. «Г», що збудовані з боку земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :85:464:0021, та встановлення твердої межі згідно державних актів.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 18 квітня 2023 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в частині вимог до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Сторожук С.С. та закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в частині вимог до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, з апеляційними скаргами звернулись позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які, посилаючись на допущені судом порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення по справі, просять скасувати ухвалу суду на направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Подані позивачами апеляційні скарги, з урахуванням поданих пізніше доповнень до апеляційних скарг, є аналогічними за своїм змістом та обґрунтовуються тим, що при розгляді справи судом було допущено ряд процесуальних порушень, зокрема не розглянуте клопотання позивачів щодо витребування доказів, підтверджуючих право власності відповідача ОСОБА_4 на земельну ділянку. Позивачі також не погоджуються із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог, заявлених до відповідача ОСОБА_3 . Вважають, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами, пов`язані безпосередньо із правом власності на земельні ділянки, тобто носять матеріальний характер та допускають правонаступництво. Встановивши, що після смерті відповідача ОСОБА_3 правонаступником його є дружина ОСОБА_5 , суд безпідставно закрив провадження по справі.

Позивачі також вважають необґрунтованими висновки суду щодо наявності підстав для задоволення клопотання представника відповідача про закриття провадження по справі в частині позовних вимог, заявлених до ОСОБА_4 .

Так, заявляючи про закриття провадження у даній справі, представник відповідача посилалась на те, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16 серпня 20212 року, яке набрало законної сили, було вирішено спір між тими самими особами, з тим самим предметом та підставами позову.

Позивачі з такими доводами не погоджуються, зазначаючи, що у даній справі для звернення до суду у позивачів з`явились інші підстави, а саме те, що з Акту про порушення меж земельної ділянки на АДРЕСА_1 від 08.11.2016 року позивачі дізнались про те, що їхнє право власності на земельну ділянку порушено їхніми сусідами - відповідачами у даній справі. У чому полягає це порушення їм стало зрозуміло після отримання Висновку земельно-технічного експертного дослідження № DE-1727-1-1066/18Судової Незалежної експертизи України, яким встановлено, що сусіди по земельній ділянці, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :85:464:0021, які межують із позивачами, самовільно захопили частину їх земельної ділянки, а саме 43,1 кв.м.

Отже підстави та метраж земельної ділянки, який захоплений відповідачами на даний час, та метраж і підстави позову, заявленого позивачами у 2010 році, на переконання апелянтів є різними.

У відзиві на апеляційні скарги представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Сторожук С.С. посилається на безпідставність доводів скарг, просить залишити їх без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, як законну та обґрунтовану.

У судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - адвокат Сізончик І.О. підтримав подані апеляційні скарги, посилаючись на викладені в них доводи.

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Сторожук С.С. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, підтримала заперечення, викладені нею у поданому до апеляційного суду відзиві.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 14.12.2020 р. Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) складено актовий запис про смерть № 22512.

Так, закриваючи провадження у справі в частині заявлених позовних вимог до ОСОБА_3 , суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами, нерозривно пов`язані безпосередньо з особою відповідача ОСОБА_3 , а тому не допускають правонаступництва.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками не погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного суду від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 (провадження № 14-37цс20) вказано, що «суд будь-якої інстанції зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи, а правонаступник існує. Питання процесуальної правосуб`єктності сторони, третьої особи, їхніх правонаступників належать до тих, які суд має вирішити під час розгляду справи незалежно від стадії судового процесу. Не є перешкодами для з`ясування підстав процесуального правонаступництва межі розгляду справи у суді відповідної інстанції, а також предмет доказування за відповідними позовними вимогами».

У справі, що переглядається, Подільський районний суд м. Києва ухвалою від 24 червня 2019 року відкрив провадження у справі та визначив порядок її розгляду в загальному позовному провадженні.

20.12.2022 р. на запит суду надійшла копія актового запису про смерть від 14.12.2020 р. № 22512, складного Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), згідно якої відповідач ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно із відповіддю на запит суду, наданою Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою №1156/01-16 від 29.03.2023 року, свідоцтво про право на спадщину, як єдина спадкоємиця ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала дружина померлого - ОСОБА_5 (том 2 а.с. 83).

Згідно з частиною першою статі 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша стаття 48 ЦПК України).

Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтями 1218, 1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

У даній справі спір щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою виник між власниками суміжних земельних ділянок у зв`язку із невідповідністю меж земельних ділянок, визначених у державних актах на право власності, фактичним межам.

Позивачами обрано спосіб захисту порушеного права у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення відповідачами, як власниками суміжної земельної ділянки, самочинно (на думку позивачів) збудованих споруд та встановлення межі, яка відповідає державним актам на право власності.

Таким чином, заявлені позовні вимоги нерозривно пов`язані із правом власності на земельну ділянку, співвласниками якої є відповідачі по справі.

Враховуючи, що спірні правовідносини щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та встановлення меж земельної ділянки нерозривно пов`язані з ОСОБА_5 , як спадкоємицею ОСОБА_3 , висновок суду першої інстанції про те, що правонаступництво в цьому випадку не допускається є неправильним.

З огляду на вказане, висновок суду першої інстанції про наявність передбачених пунктом 7 частини 1 статті 255 ЦПК України підстав для закриття провадження у справі стосовно відповідача - ОСОБА_3 не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Таким чином, доводи апеляційних скарг у цій частині знайшли своє підтвердження, що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі в частині позовних вимог, заявлених до ОСОБА_3 , та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду та вирішення питання залучення до участі у справі правонаступника померлого відповідача.

Щодо наявності підстав, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 255 ЦПК України, для закриття провадження в частині вимог до ОСОБА_4 колегія суддів з такими висновками суду погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та грунтуються на вимогах процесуального законодавства.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 посилались на порушення відповідачами меж належної їм на праві власності земельної ділянки, що підтверджується, зокрема, Актом про порушення меж від 08.11.2016 року, а також висновком земельно-технічного експертного дослідження Судової незалежної експертизи України № DE-1727-1-1066.18від 08.08.2018 року.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

У той же час повторне звернення до суду з тотожними вимогами суперечить принципу правової визначеності та є неможливим.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до наведеної норми, позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Отже, підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначено, що "за пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що "необхідність застосування пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір".

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19)).

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим, не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)).

Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного з цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону, позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 20 травня 2020 року у справі № 753/11592/18 (провадження № 61-11734св19), від 26 квітня 2022 року у справі № 757/39474/19 (провадження № 61-16272св21), від 05 жовтня 2023 року у справі № 522/8873/22 (провадження № 61-8140св23), від 18 жовтня 2023 року у справі № 404/6883/18 (провадження № 61-5565св23),та інших.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції в частині наявності підстав для закриття провадження в частині вимог, заявлених до ОСОБА_4 , колегія суддів уважає їх обґрунтованими.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдинг" проти України", від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" констатовано існування усталеної практики щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, установлено, що позивачі уже звертались до суду із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи: треті особи: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , Головне управління земельних ресурсів КМДА про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відновлення земельної межі.

Рішенням Подільського районного суду від 20 квітня 2012 р. у вищевказаній справі № 2-181/10 позов було задоволено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16 серпня 2012 р. була задоволена апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_3 - Сторожук О.С. , скасовано зазначене вище рішення районного суду та ухвалене по справі нове судове рішення, яким відмовлено в позові.

Як вбачається з вищевказаних судових рішень, предметом спору між сторонами було усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить позивачам на праві власності, та відновленням межі, яка поділяє ділянки №№ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 відповідно до державних актів про право власності на земельні ділянки. Як на підставу позовних вимог позивачі посилались на самозахоплення відповідачами, власниками суміжних земельних ділянок, частини земельної ділянки позивачів та зміна межі.

Питання дотримання меж земельної ділянки були перевірені судом апеляційної інстанції.

Аналіз матеріалів даної справи та зміст відповідних судових рішень свідчить про те, що підстави та предмет позову у справі, яка переглядається, є тотожними підставам та предмету позову у справі № 2-181/10, в якій ухвалено судове рішення, що набрало законної сили.

Посилання позивачів на здобуті у 2016 році нові докази, на підставі яких може бути встановлено порушення їх прав на земельну ділянку, не дає підстав уважати, що позов поданий про інший предмет чи з інших підстав.

Отже, вже існує рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Доводи позивачів, наведені в обґрунтування апеляційних скарг в частині оскарження ухвали суду про закриття провадження з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 статті 255 ЦПК України, не можуть бути підставами для скасування ухвали суду в цій частині, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачами норм процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 18 квітня 2023 року в частині закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та в цій частині направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 15.01.2024 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Слюсар Т.А.