Справа № 462/7934/20
УХВАЛА

06 вересня 2024 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова у складі:

судді Постигач О.Б.

секретаря Кмошик С.І.

з участю скаржника ОСОБА_1

представника скаржника ОСОБА_2

представника заінтересованої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу на бездіяльність державного виконавця Залізничного ВДВС у м. Львові та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просить визнати бездіяльність державного виконавця Залізничного ВДВС м. Львова ЗМУ МЮ Дзьоба М.В. неправомірною та зобов`язати державного виконавця Залізничного ВДВС м. Львова ЗМУ МЮ Дзьоба М.В. розглянути його клопотання від 05.07.2024 та закінчити ВП №73788238 у зв`язку з доюровільним виконанням. Скарга мотивована тим, що на виконанні Залізничного ВДВС у м. Львові знаходиться ВП 73788238 про стягнення з скаржника коштів. 05.07.24 скаржник подав до Залізничного ВДВС у м. Львові клопотання про закінчення вказаного виконавчого провадження, додавши банківські виписки про сплату коштів. Згідно з банківськими виписками АТ КБ "Приватбанк" від 25.03.2024 за період 01.12.2020 - 25.03.2024 ОСОБА_1 банківським перерахунком (з призначеннями платежів " ОСОБА_4 ", " ОСОБА_5 ", " ОСОБА_6 ") перерахував кошти в сумі 178 075,01 грн на користь ОСОБА_6 для утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Згідно з банківськими виписками АТ "Універсал банк" "monobank" від 16.03.2024 за період 01.12.2020 - 16.03.2024 ОСОБА_1 банківським перерахунком (з призначеннями платежів " ОСОБА_8 ", " ОСОБА_9 ", " ОСОБА_10 ", " ОСОБА_11 ") перерахував кошти в сумі 44 432,01 грн на користь ОСОБА_6 для у тримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Проте, в березні 2024 року ОСОБА_1 дізнався від ДВС, що ОСОБА_6 не повідомивши ОСОБА_1 , звернулася до суду та подала до виконання виконавчий лист № 462/7934/20 від 18.12.2023 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дітей. З врахуванням наведеного просить скаргу задоволити та зобов`язати державного виконавця закінчити виконавче провадження у зв`язку з добровільним виконанням.

В судовому засіданні скаржник та його представник скаргу підтримали, дали пояснення аналогічні наведеним у скарзі та просили таку задоволити.

В судовому засіданні державний виконавець ОСОБА_3 проти задоволення скарги заперечила та зазначила, що клопотання скаржника від 04.07.2024 було розглянуте, а підстави для закриття виконавчого провадження на даний час відсутні. Всі дії вчинені неї під час виконання судового рішення про стягнення аліментів є правомірними і вчиненими відповідно до чинного законодавства.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали скарги, оглянувши матеріали справи №462/7934/20, суд приходить до наступного висновку.

В силу положень ст. 5 ЦПК України, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У п.9 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що Залізничним районним судом м. Львова 18.12.2021 було видано виконавчий лист у справі №462/7934/20 на виконання рішення суду від 25.03.2021, за яким ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти на неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі по 1500 грн на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.12.2020 і до досягнення дітьми повноліття.

Постановою державного виконавця Залізничного ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзьобою М.В. від 15.01.2024 відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа №462/7934/20 виданого 18.12.2023, ВП №73788238.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Скаржник 03.07.2024 звернувся до Залізничного ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ із клопотанням про закінчення виконавчого провадження зазначивши, що з 01.12.2020 по 25.03.2024 ОСОБА_1 надсилав на банківські карти кошти на утримання дітей на загальну суму 223 407,02 грн, а тому наявний за ним борг є штучно створений стягувачкою ОСОБА_6 .

08.04.2024 ОСОБА_6 подала до Залізничного ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ заяву, в якій просила не враховувати в суму заборгованості аліментів, кошти із банківських виписок наданих боржником, оскільки дані кошти не були призначені для погашення аліментів.

Залізничний ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ листом від 19.07.2024 №6308 повідомило ОСОБА_1 про розгляд його клопотання від 03.07.2024. В даному листі скаржнику було повідомлено, що стягувачем по аліментах є ОСОБА_6 , а із виписок АТ КБ «Приватбанк» наданих ним, одержувачем є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Із виписок АТ «Універсал банк» не можливо ідентифікувати хто є отримувачем даних коштів. Також повідомлено, що у державного виконавця відсутні підстави закінчення виконавчого провадження відповідно до вимог ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавчі провадження».

В судовому засіданні встановлено, що відповідь повернулась на адресу відправника через те, що скаржник не забрав листа на пошті. В судовому засіданні скаржник пояснив, що його не було у Львові, тому він не мав змоги вчасно перевірити поштову кореспонденцію.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною 1 статті 18 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як видно зі скарги скаржник ОСОБА_1 просить визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо не розгляду поданого ним клопотання. Однак під час розгляду скарги судом встановлено, що подане ним клопотання державним виконавцем розглянуте і скаржнику ОСОБА_1 надано відповідну письмову відповідь.

Порядок виконання рішень судів про стягнення аліментів визначений ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5.

Відповідно до розділу ХVI Інструкції з організації примусового виконання рішення, стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час проводиться в межах десятирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання. Виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що суму аліментів стягнено в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. У разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться у загальному порядку, визначеному Законом.

В матеріалах скарги міститься розрахунок заборгованості по аліментах від 02.09.2024 ВП №73788238, згідно якого станом на 02.09.2024 у ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати аліментів, яка становить 159 907,20 грн. Даних щодо оскарження сторонами виконавчого провадження вищевказаного розрахунку заборгованості у суду немає.

Таким чином судом встановлено, що на даний час у скаржника є наявна заборгованість по аліментах, а тому підстави для закінчення виконавчого провадження №73788238 відсутні.

Крім цього суд зазначає що вирішення питання про закінчення виконавчого провадження відноситься до дискреційних повноважень державного виконавця, суд позбавлений процесуальної можливості перебирати на себе повноваження державного виконавця.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 30.06.2021 року у справі № 201/12569/16.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради від 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, викладеної справах «Класс та інші проти Німеччини» від 6 вересня 1978 року, «Фадєєва проти Росії» від 09 червня 2005 року, «Кумпене і Мазере проти Румунії» від 17.12.2004р., завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, а тому суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008р. № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» викладено позицію щодо недопустимості суду підміняти собою органи владних повноважень, відповідно до якої суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Такий правовий висновок був підтриманий і Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року по справі № 469/643/17.

Згідно з вимогами ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За наведеного, суд приходить до висновку, що дії державного виконавця Залізничного ВДВС м. Львова ЗМУ МЮ Дзьоба М.В. вчинені у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», відтак, у задоволенні скарги слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 18, 76-89, 258, 259, 260, 353, 354, 447-451, 453 ЦПК України, суд

постановив:

В задоволенні скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно. Оригінал ухвали міститься в матеріалах справи №462/7934/20. Ухвала 06.09.2024 набрала законної сили.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Копія виготовлена

Суддя: Постигач О.Б.