КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 753/17919/21

номер провадження №22-ц/824/10400/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
розглянуву порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія Скайап» - Слаблюка Нікіти Сергійовича

на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року /суддя Якусик О.В./

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія Скайап» про захист прав споживачів, відшкодування моральної шкоди та стягнення неустойки, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП» про стягнення на їх користь коштів за невикористані квитки у розмірі 16 218,00 грн., неустойки у розмірі 10 379, 52 грн. та моральної шкоди у розмірі 15 000,00 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП» на користь ОСОБА_1 кошти за невикористаний квиток у розмірі 3555 гривень, неустойку у розмірі 3555 гривень, відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП» на користь ОСОБА_2 кошти за невикористаний квиток у розмірі 3555 гривень, неустойку у розмірі 3555 гривень, відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 гривень. В іншій частині - у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат. /а.с. 77-84/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ТОВ «Авіакомпанія Скайап» - Слаблюк Н.С. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, відмовити у задоволенні позову.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що за своєю правовою природою рейс сполученням Київ-Батумі та рейс сполученням Батумі-Київ - є окремими і незалежними один від одного договорами перевезення. Укладення договору повітряного перевезення та його умови підтверджуються квитком. Вказував, що відмова пасажирів від рейсу 24.06.2021 року за квитками SQP та SQP сполученням Київ-Батумі - жодним чином не впливає на договір перевезення за квитком SQP та за квитком SQP сполученням Батумі-Київ. При цьому, квитки придбані за спеціальним тарифом - «STANDARD». Відповідно до умов цього тарифу повернення квитка до вильоту не передбачено; повернення квитка у випадку неявки на рейс не передбачено. Факт неявки на рейс не заперечується позивачами. Таким чином, у позивачів відсутнє право на повернення коштів за невикористаний квиток. Безпідставними також є і стягнення з відповідача штрафних санкцій, моральної шкоди, оскільки відсутні підстави для відшкодування.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись зі спільним відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість її вимог. Вказували, що відповідно до пункту 1 глави 2 розділу XVIII Правил, примусове повернення коштів або перебронювання без застосування штрафних санкцій здійснюється в інших випадках відмови пасажира від повітряного перевезення або відмови авіаперевізника у перевезенні пасажира, що сталися з вини авіаперевізника. Позивачі відмовились від повітряного перевезення саме з вини авіаперевізника, який всупереч вимогам пункту 7 глави 4 розділу VII Правил не забезпечив безпеку в салоні літака, а тому рейс Київ-Батумі був повернутий в аеропорт відправлення. У зв`язку із чим відбулась і відмова від перевезення у зворотньому напрямку. Отже, вказували, що рішення суду першої інстанції законне і обґрунтоване.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 04 червня 2021 року ОСОБА_1 придбала чотири авіаквитки: SQР, SQP на рейс PQ421 напрямком Київ-Батумі з датою вильоту 24 червня 2021 року, вартістю 4075 грн кожний, час вильоту 10:00 год. та SQP, SQP на рейс PQ422 за напрямком Батумі-Київ з датою вильоту 01 липня 2021 року, вартістю 4034 грн кожний (номер бронювання VEF295) на загальну суму 16 218,00 грн. на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

24 червня 2021 року позивачі зареєструвались на рейс, що підтверджується посадковими талонами.

Як зазначають позивачі та свідчать матеріали справи, після вильоту літака рейсу PQ421 на його борту сталася екстрена ситуація, внаслідок чого літак повернувся до Міжнародного аеропорту «Бориспіль».

06 вересня 2021 року відповідач перерахував позивачам кошти у розмірі 9 108 грн, а саме 8150 грн. за 2 авіаквитки на рейс PQ421 Київ-Батумі 24 червня 2021 року та 958 грн. такси за 2 авіаквитки на рейс PQ422 Батумі-Київ 01 липня 2021 року. Факт отримання коштів позивачі визнають.

Листом від 13 вересня 2021 року № 2021/09/13 відповідач повідомив позивача-1, що за квитки Київ-Батумі проставлено до повернення повну вартість перевезення, за перевезення за напрямком Батумі-Київ проставлено кошти згідно придбаного тарифу.

Зі змісту наданих квитків слідує, що позивачі придбали авіаквитки SQP та SQP на рейс 01 липня 2021 року з Батумі до Києва за тарифом «STANDARD», відповідно до умов якого не передбачено повернення квитка до вильоту та повернення квитка у випадку неявки на рейс (no show). Інформація про цей тариф розміщена на офіційному веб-сайті ТОВ «Авіакомпанія Скайап» https://skvup.aero/uk/faq/rates.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно керувався нормами ст. 910 ЦК України про те, що за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Пасажир має право відмовитися від поїздки, повернути квиток і одержати назад повну або часткову вартість квитка - залежно від строку здавання квитка згідно з правилами, встановленими транспортними кодексами (статутами) (пункт 6 частини першої статті 911 ЦК України).

Відповідно до частин другої, четвертої статті 100 ПК України правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів, багажу, вантажу і пошти авіаперевізником, суб`єктами з наземного обслуговування, а також галузеві стандарти та нормативи якості такого обслуговування встановлюються авіаційними правилами України та мають бути однаковими для внутрішніх і для міжнародних рейсів. Авіаперевізник на підставі зазначених у частині другій цієї статті правил повітряних перевезень повинен встановити свої правила, спрямовані на підвищення ефективності та якості перевезень, які не можуть містити стандартів чи нормативів якості, відповідальності за обслуговування пасажирів, нижчих за рівень установлених вимог, попередньо погодивши їх з уповноваженим органом з питань цивільної авіації.

Пасажир має право відмовитися від повітряного перевезення і одержати назад плату за послуги у порядку, встановленому авіаційними правилами України та правилами авіаперевізника (частина п`ятнадцята статті 100 ПК України).

Спеціальним нормативно-правовим актом у сфері повітряних перевезень є Правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів і багажу, затверджені наказом Державної авіаційної служби України від 26 листопада 2018 року №1239 (далі - Правила). Ці Правила встановлюють загальні умови перевезення пасажирів і багажу повітряним транспортом, забезпечення безпеки польотів та якості обслуговування. Дія цих Авіаційних правил поширюється на авіаційних перевізників та інших суб`єктів авіаційної діяльності, діяльність яких пов`язана з перевезенням пасажирів і багажу повітряним транспортом.

За змістом пунктів 1, 2 глави 1 розділу ХVІІІ «Повернення коштів» Правил розмір сум коштів, що повертаються за невикористаний квиток (його частину), залежить від використаного тарифу і тарифних нормативів авіаперевізника та виду відмови від перевезення (добровільна чи примусова). Повернення коштів здійснюється на підставі невикористаного повністю або частково перевізного документа, ордера різних зборів, квитанції про оплату наднормового багажу.

Згідно з пунктом 5 глави 1 розділу XVIII Правил повернення коштів авіаперевізник здійснює у день розірвання договору повітряного перевезення (пред`явлення квитків до каси за місцем їх оформлення, отримання авіаперевізником інформації від пасажира щодо бажання повернути кошти за невикористане повітряне перевезення, оформлене електронним квитком), а в разі неможливості повернути кошти у день розірвання договору повітряного перевезення - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів.

Таким чином, моментом розірвання договору перевезення є: пред`явлення квитків до каси за місцем їх оформлення; отримання перевізником інформації від пасажира щодо бажання повернути кошти за невикористане перевезення, яке оформлене електронним квитком.

За змістом вказаних норм Правил праву пасажира відмовитися від поїздки, повернути і одержати назад повну або часткову вартість квитка кореспондує обов`язок авіаперевізника повернути кошти у день розірвання договору перевезення, а в разі неможливості повернути кошти у день розірвання договору перевезення - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів.

Отже, саме з моменту отримання перевізником інформації від пасажира щодо бажання повернути кошти за невикористане перевезення договір перевезення вважається розірваним.

Встановлено, що позивачі відмовилися від поїздки та інформували відповідача про бажання повернути кошти за невикористане повітряне перевезення у повній вартості квитків, направивши 26 червня 2021 року претензію, яка була отримана відповідачем 29 червня 2021 року. Відповідач частково повернув кошти у сумі 9 108 грн на рахунок ОСОБА_1 06 вересня 2021 року, що свідчить про порушення ним строків повернення позивачу коштів за невикористане повітряне перевезення.

Пунктом 1 глави 2 розділу XVIII Правил примусове повернення коштів або перебронювання без застосування штрафних санкцій здійснюється, зокрема, у випадках відмови пасажира від повітряного перевезення або відмови авіаперевізника у перевезенні пасажира, що сталися з вини авіаперевізника.

Пунктом 2 цього розділу Правил визначено, що у разі примусового повернення сума коштів, що повертається пасажиру, має дорівнювати сумі, що дорівнює повній вартості квитка за ціною, за якою його було придбано, якщо жодну частину квитка не використано.

Враховуючи обставини, що зумовили повернення літка до аеропорту та затримку рейсу, позивачі реалізували своє право на відмову від авіаперевезення в повному обсязі замовлених послуг та повернення сплачених за квитки коштів. З моменту звернення позивача з заявою про повернення коштів за авіаквитки до початку такого польоту відбулося розірвання договору перевезення, а у відповідача виник обов`язок повернути сплачені кошти.

Доводи відповідача, що тариф придбаних позивачами авіаквитків на рейс 01 липня 2021 року не передбачає повернення квитка до вильоту та повернення квитка у випадку неявки і, відповідно, право на повернення коштів за невикористаний квиток, суд першої інстанції відхилив, оскільки такі правила застосування тарифів є прийнятними лише у разі добровільного повернення коштів (пункт 3 глави 2 розділу XVIII Правил). Натомість за обставинами цієї справи відмова позивачів від повітряного перевезення мала місце з вини авіаперевізника, що дає право позивачам на повернення повної вартості квитка за ціною, за якою його було придбано.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції і відхиляє аналогічні доводи апеляційної скарги. Заява про повернення подана за 10 днів, повернення відбулось у зв`язку з обставинами відмови авіаперевізника у рейсі Київ-Батумі.

Згідно з частиною дев`ятою статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей.

Враховуючи, що датою повернення вартості квитків є 06 липня 2021, частина коштів була повернута 06 вересня 2021 року, розмір неустойки за цей період складає 10 055,16 грн (1% від 16218,00 грн х 62 дні). Розмір неустойки з 06 вересня 2021 по 31 травня 2022 року на суму 7 110 грн складає 19 054,80 грн (1% від 7 110 грн х 268 днів), всього - 29 109,96 грн.

З огляду на те, що розмір неповернутої суми коштів за квитки становить 3 555,00 грн на користь кожного з позивачів, а також враховуючи, що стягнення неустойки є видом відповідальності боржника, беручи до уваги тривалість невиплати коштів, суд першої інстанції вірно вважав за можливе зменшити розмір неустойки, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів до 3 555,00 грн на користь кожного з позивачів.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для стягнення неустойки, апеляційний суд також відхиляє, з огляду на те, що встановлено порушення строків повернення коштів перевізником.

Аналогічні положення щодо відшкодування неустойки, моральної шкоди та 3% річних містяться у правовій позиції ВС КЦС у справі №761/36162/16-ц від 12.04.2022 р.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції також вірно керувався нормами частини другої, третьої статті 23 ЦК України про те, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Позивачі вказували, що їм була завдана моральна шкода внаслідок нештатної ситуації, яка відбулась у небі, а саме після 20 хвилин польоту, на борту Boeing 737 з реєстраційним UR-SQI Авіакомпанії Скайап, який здійснював рейс PQ421 за маршрутом Київ-Батумі, розповсюдився сморід горілої ізоляції електропроводки, зі стелі літака випали кисневі маски, які стюардеса терміново наказала надягнути, почалась паніка у пасажирів. Після приземлення позивачі перебували в тривалому шоковому стані, що пов`язаний із страхом за власні життя, оскільки не відомо було чи сяде літак на землю, чи залишаться пасажири неушкодженими. Це негативно вплинуло на психологічний стан позивачів, викликало хвилювання та погане самопочуття, був порушений стан їхнього життя.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, враховуючи обставини подій, дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в сумі по 3 000,00 грн., що відповідатиме принципу розумності та пропорційності.

Доводи апеляційної скарги, окрім відсутності порушень з боку авіаперевізника, інших доводів не містять, порушення встановлені судом, а отже і моральна шкода підлягає стягненню, заперечень щодо її розміру доводи апеляційної скарги не містять.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія Скайап» - Слаблюка Нікіти Сергійовича на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: