Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1235/23

Номер провадження: 2-др/511/6/24

"10" вересня 2024 р. Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Бобровська І. В.

при секретарі - Замковенко О.Б.,

розглянувши матеріали цивільної справи за заявою представника позивача, адвоката Матвієнко О.М. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 08 червня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, було задоволено та шлюб, зареєстрований 22 листопада 2019 року Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №2408, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище чоловіка - ОСОБА_4 , дружини - ОСОБА_4 .

31 липня 2024 року представник позивача, адвокат Матвієнко О.М., звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області із заявою про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі №511/1235/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якій просить суд повернути позивачці її дошлюбне прізвище з « ОСОБА_4 » на прізвище « ОСОБА_5 »

Згідно ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст. 430 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Згідно ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Як роз`яснив Верховний Суд України в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК України (в редакції на час ухвалення постанови Пленуму); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. У порядку, визначеному статтею 220 ЦПК України, може бути ухвалено додаткове рішення й щодо заочного рішення.

Як вбачається з позовної заяви, позивачка ОСОБА_1 просила розірвати шлюб між ОСОБА_2 , який був зареєстрований 22 листопада 2019 року Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №2408.

Відповідач ОСОБА_2 надав на адресу суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності та зазначив, що на розірвання шлюбу згоден.

Вимоги позивачки стосувалися лише розірвання шлюбу, ні позовна заява, ні заява позивачки ОСОБА_1 про розгляд справи без її присутності не містять вимоги щодо відновлення її дошлюбного прізвища « ОСОБА_5 », та посилання на норму ст. 113 СК України щодо права на вибір прізвища після розірвання шлюбу.

Тому, під час ухвалення судового рішення, судом було надано оцінку всім доводам та доказам у справі, він вирішив всі питання, які передбачені ст.264 ЦПК України, на підставі чого ухвалено рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно ч.8 ст. 268 ЦПК України після проголошення рішення суд, який його ухвалив, не може сам скасувати або змінити це рішення, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Отже, додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених законом, і воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Системний аналіз змісту даної норми права свідчить про те, що відновлення свого дошлюбного прізвище є правом того з подружжя, яке змінило своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, і вирішення цього питання залежить від його волевиявлення, оскільки особа має також право іменуватися і тим прізвищем, якого вона набула після реєстрації шлюбу.

Дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а учасники справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Проте, матеріали справи не містять вимоги про відновлення дошлюбного прізвища відповідача.

За таких обставин, враховуючи те, що повернення дошлюбного прізвища подружжю, яке змінило своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, є правом, а не обов`язком такого подружжя, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу, у суду не було правових підстав для вирішення питання про повернення відповідачу її дошлюбного прізвища.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для ухвалення у справі додаткового рішення щодо відновлення відповідачу її дошлюбного прізвища, оскільки під час розгляду справи судом такі вимоги не заявлялися, сторони не надавали свої пояснення з приводу цих вимог, а суд вирішив всі позовні вимоги, які були заявлені в установленому законом порядку.

Суд окрім того звертає увагу позивача на те, що законодавством передбачений інший шлях відновлення даного права відповідача, а саме: в порядку, передбаченому Порядком розгляду заяв про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) фізичної особи, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 915 від 11 липня 2007 р. з наступними змінами, яким передбачена можливість зміни прізвища також у зв`язку з розірванням шлюбу, що не було змінено під час державної реєстрації розірвання шлюбу чи розірвання шлюбу у судовому порядку, в органах державної реєстрації актів цивільного стану.

З огляду на вищевикладене, та враховуючи, що позивачем у заяві про ухвалення додаткового рішення не зазначено жодної з підстав, зазначених у ст.270 ЦПК України для ухвалення додаткового рішення, а також ці підстави не встановлені судом, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Керуючись статтями 270, 353, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви представника позивача адвоката Матвієнка О.М. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в пятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст.354ЦПК України учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: І. В. Бобровська