КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 754/4032/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/10526/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ящук Т.І.,

за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 13 березня 2024 року, постановлену під головуванням судді Саламон О.Б., у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Деснянського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савенкової Олесі Володимирівни, стягувач: ОСОБА_2 , -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Васюк М.М. звернувся до суду зі скаргою, в якій просив: визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Деснянського відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Савенкової О.В. щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 02 жовтня 2023 року у рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1; скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 02 жовтня 2023 року, який складений старшим державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савенковою О.В. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 (а.с. 1-10).

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 23 січня 2024 року вимоги скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Деснянського відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Савенкової О.В., стягувач: ОСОБА_2 - задоволено. Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Деснянського відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Савенкової О.В. щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 02 жовтня 2023 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1. Скасовано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 02 жовтня 2023 року, складений державним виконавцем Деснянського відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Савенковою О.В. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 (а.с. 63-66).

13 лютого 2024 року до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення від представника ОСОБА_1 - адвоката Васюка М.М., в якій останній просив: стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Деснянського відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. (а.с. 68-74).

На обґрунтування вказаної заяви вказував, що на підтвердження понесених витрат на оплату правничої допомоги надав наступні документи: договір № 225 про надання правової допомоги від 07 квітня 2023 року, додаток № 2 від 01 листопада 2023 року до договору № 225 про надання правової допомоги від 07 квітня 2023 року, акт наданих послуг від 29 січня 2024 року згідно договору № 225 про надання правової допомоги від 07 квітня 2023 року, звіт про обсяг наданих послуг від 29 січня 2024 року згідно договору № 225 про надання правової допомоги від 07 квітня 2023 року.

Зазначав, що у скарзі на дії державного виконавця ОСОБА_2 вказував, що попередній розрахунок судових витрат на правову допомогу складає 20 000,00 грн., які він очікував понести у зв`язку із розглядом даної справи.

Вважав, що доведення не співмірності витрат на правову дорогу у даній справі покладається на Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУМЮ (м. Київ), а суд не має право самостійно без клопотання зацікавленої особи зменшити такий розмір, а тому судові витрати на правничу допомогу підлягають задоволенню в повному обсязі (а.с. 68-74).

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 13 березня 2024 року заяву адвоката Васюка М.М. в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Деснянського відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. В задоволенні іншої частини заяви відмовлено (а.с. 95, 97-100).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 03 квітня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Васюк М.М. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача (а.с. 104-119, 149-164).

На обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права. Вказував, що на підтвердження понесених витрат на оплату правничої допомоги до суду було надано: договір № 225 про надання правової допомоги від 07 квітня 2023 року, додаток № 2 від 01 листопада 2023 року до договору № 225 про надання правової допомоги від 07 квітня 2023 року. акт наданих послуг від 29 січня 2024 року згідно договору № 225 про надання правової допомоги від 07 квітня 2023 року, звіт про обсяг наданих послуг від 29 січня 2024 року згідно договору № 225 про надання правової допомоги від 07 квітня 2023 року.

Вказував, що витрати на правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх фактично було сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Вважав, що понесені витрати на надання правничої допомоги є доведеними, зацікавленою особою у справі взагалі не було подано вмотивованого клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, не було спростовано жодним чином доводів скаржника про їх обґрунтованість. Звертав увагу, що суд позбавлений можливості самостійно втручатись у розмір витрат на професійну правничу допомогу без клопотання про зменшення витрат сторони, адже таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю. Суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката лише за обґрунтованим та належно вмотивованим клопотанням сторони (а.с. 104-119, 149-164).

Відзив до суду апеляційної інстанції не надходив.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Васюк М.М. підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити. ПредставникДеснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУМЮ (м. Київ) - Моргун А.В. заперечував проти задоволення скарги і просив відмовити в її задоволенні, посилався на не співмірність заявленої суми витрат на правничу допомогу та необхідність її зменшення до 5 000 грн.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Повідомлення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 повернулись із відмітками працівників пошти про відсутність адресатів за зазначеними ними адресами, заяви про зміну адрес місця проживання (перебування) від вказаних осіб до суду не надходили. Проте, факт належного повідомлення заявника ОСОБА_1 його представник - адвокат Васюк М.М. в суді не заперечував, про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (а.с. 186-191, 202).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Згідно з ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вищезазначене та положення ч. 5 ст. 130, ч. 1 ст. 131, ч. 4 ст. 270, ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд визнав повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч. 1-3 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Статтею 452 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, в тому числі, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).

Згідно з ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Частиною 8 ст. 141 ЦКП України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду зі скаргою на дії державного виконавця скаржник заявив орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу 20 000,00 грн. (а.с. 9).

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 23 січня 2024 року вимоги скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Деснянського відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Савенкової О.В., стягувач: ОСОБА_2 - задоволено. Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Деснянського відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Савенкової О.В. щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 02 жовтня 2023 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1. Скасовано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 02 жовтня 2023 року, складений державним виконавцем Деснянського відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Савенковою О.В. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 (а.с. 63-66).

29 січня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Васюк М.М. звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, долучивши до неї докази понесення витрат на правничу допомогу на суму 20 000,00 грн. (а.с. 68-85).

Таким чином, представник ОСОБА_1 - адвокат Васюк М.М. разом з першою заявою по суті спору заявив про розподіл судових витрат та подав докази понесення судових витрат на правничу допомогу з дотриманням строку, передбаченого ч. 8 ст. 141 ЦКП України.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником ОСОБА_1 - адвокатом Васюком М.М. до суду надано наступні документи: ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АІ № 1490462; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 9191/10; копію договору про надання правової допомоги № 225, укладеного 07 квітня 2023 року між АО «ВР Партнерс» в особі керуючого партнера Васюка М.М. та ОСОБА_1 ; копію Додатку № 2 від 01.11.2023 року до Договору № 225 про надання правової допомоги від 07.04.2023 року; копію Звіту про обсяг наданих послуг від 29.01.2024 року згідно з Договором № 225 про надання правничої допомоги; копію Акту про обсяг наданих послуг від 29.01.2024року (а.с. 37,38,75-82).

Так, відповідно до договору про надання правової допомоги № 225 від 07 квітня 2023 року АО «ВР Партнерс» в особі керуючого партнера Васюка М.М., який діє на підставі статуту з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої сторони, реалізуючи своє конституційне право на отримання правової допомоги та право вільного вибору захисника своїх прав, що встановлені ст. 59 Конституції України та роз`ясненні Рішенням Конституційного Суду України від 16.11.2000 року № 13-рп/2000 та від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, уклали цей договір про надання правової допомоги (а.с. 75-79).

У порядку та на умовах, визначених цим договором, АО «ВР Партнерс» зобов`язується надати клієнту визначені цим договором юридичні послуги (правову допомогу) щодо захисту інтересів, прав та свобод останнього у будь-яких органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, у тому числі, але не виключно, в органах досудового розслідування, прокуратури, служби безпеки України, державній фіскальній службі України, органах МВС, Антимонопольному комітеті України, у судах загальної юрисдикції та спеціалізованих судах України всіх рівнів та інстанцій у тому числі Верховному Суді, Конституційному Суді України, Європейському суд з прав людини, третейських судах, відділах, управляннях та департаменті державної виконавчої служби, районних, районних у містах, міських, міськрайонних управлінь юстиції, Міністерстві юстиції України, органах нотаріату, Вищій раді правосуддя, Вищій кваліфікаційній комісії суддів, у пенітенціарних установах та установах відбування покарань, органах статистики, поштових відділеннях, банківських установах, тощо. Для чого клієнт надає право АО користуватись всіма правами передбаченими чинним в Україні законодавством, як стороні по справі/провадженню чи будь-яким іншим учасникам процесу (п. 1.1. договору).

Плата за надані АО «ВР Партнерс» послуги за цим договором встановлюється відповідно до виставлених останнім актів наданих послуг згідно переліку послуг зазначених у Додатках, що є невід`ємною частиною договору (п. 5.1. договору).

З Додатку № 2 від 01.11.2023 року до Договору № 225 про надання правової допомоги від 07.04.2023 року вбачається, що розмір гонорару АО за надання послуг складається з загальної кількості годин витрачених АО на надання послуг, 1 год. наданої правової допомоги АО клієнту за цим договором складає - 2000 грн. Послуги, які АО «ВР Партнерс» надає клієнтові за цим договором: юридичний аналіз документів, які надані клієнтом та формування правової позиції; підготовка та подання скарги на бездіяльність державного виконавця до Деснянського районного суду м. Києва; отримання інформації у суді щодо руху справи та ознайомлення з матеріалами справи у Деснянському районному суді м. Києва; надання клієнту інформації щодо руху справи у Деснянському районному суді м. Києва; надання клієнтові усних консультацій з приводу вчинених процесуальних дій в рамках справи; участь в судових засіданнях у справі; інше (а.с. 80).

Відповідно до Звіту про обсяг наданих послуг від 29.01.2024 року згідно з Договором № 225 про надання правничої допомоги, АО «ВР Партнерс» надало клієнту ОСОБА_1 наступну професійну правничу допомогу:проведення правового аналізу наданих документів клієнтом, аналіз законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення судової практики, формування позиції та консультування клієнта у справі № 754/4032/21; підготовка та подання скарги на бездіяльність державного виконавця від 07.11.2023 року у справі № 754/4032/21 до Деснянського районного суду м. Києва (кількість витрачених годин - 9); участь у судовому засіданні у справі № 754/4032/2, безпосередньо у приміщенні Деснянського районного суду м. Києва (кількість витрачених годин - 1) (а.с. 82).

Згідно з Актом про обсяг наданих послуг від 29.01.2024 року АО «ВР Партнерс» надало клієнту ОСОБА_1 наступну професійну правничу допомогу: проведення правового аналізу наданих документів клієнтом, аналіз законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення судової практики, формування позиції та консультування клієнта у справі № 754/4032/21; підготовка та подання скарги на бездіяльність державного виконавця від 07.11.2023 року у справі № 754/4032/21 до Деснянського районного суду м. Києва - 18 000,00 грн.; участь у судовому засіданні у справі № 754/4032/2, безпосередньо у приміщенні Деснянського районного суду м. Києва - 2 000,00 грн. Загальна вартість понесених витрат на правову допомогу становить 20 000 грн. (а.с. 81).

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції частково задовольняючи вимоги, виходив з того, що дана справа незначної складності та дійшов висновку, що розмір витрат на правову допомогу, заявлений до відшкодування, є завищеним та неспівмірним із складністю цієї справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

В постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.05.2021 у справі № 235/4969/19 зроблено правовий висновок про те, що розмір гонорару адвоката, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником, а отже є визначеним.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено правовий висновок про те, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру; погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Так, зі звіту про обсяг наданих послуг від 29.01.2024 року та акту про обсяг наданих послуг від 29.01.2024 року вбачається, що до переліку наданих послуг додано послугу щодо участі у судовому засіданні у справі № 754/4032/21, безпосередньо у приміщенні Деснянського районного суду міста Києва 23 січня 2024 року (1 год.) вартістю 2 000 грн. (а.с. 81,82).

Однак, з довідки Деснянського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року вбачається, що в судове засідання призначене на 23.01.2024 року на 11 год. 30 хв. сторони не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином (а.с. 62).

Відтак, вказані витрати на правничу допомогу не підлягають стягненню, оскільки такі послуги фактично не були надані адвокатом Васюком М.М. заявнику ОСОБА_1 .

Крім того, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу слід враховувати висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, за якими суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд касаційної інстанції неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Дослідивши матеріали справи, заявлені вимоги, надані стороною позивача докази на понесення нею судових витрат на правничу допомогу, перелік наданих послуг та обсяг робіт, виконаних в межах договору про надання правової допомоги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір витрат на правову допомогу, заявлений до відшкодування за рахунок відповідача, є завищеним та неспівмірним із складністю справи.

Представник Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУМЮ (м. Київ) - Моргун А.В. в суді апеляційної інстанції заперечував співмірність та обґрунтованість заявлених заявником витрат на правничу допомогу в сумі 20 000 грн., посилався на необхідність її зменшення до 5 000 грн., а в справі відсутні докази про належне повідомлення суб`єкта оскарження про розгляд вказаного питання, зокрема, відсутні відомості про отримання поштового повідомлення суду уповноваженою особою державної виконавчої служби, а тому, колегія суддів прийняла до уваги такі заперечення на стадії апеляційного розгляду справи (а.с. 92).

Відтак, розмір витрат на професійну правничу допомогу 5000 грн. відповідає критеріям справедливості, пропорційності, є правомірним та не надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення ухвалене з додержанням вимог норм процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими закон пов`язує можливість скасування оскаржуваної ухвали, і висновків суду не спростовують, тому в задоволенні скарги слід відмовити на підставі ст. 375 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 13 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Дата складання повного судового рішення - 05 вересня 2024 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

Т.І. Ящук