справа № 939/1035/23
провадження № 22-ц/824/9710/2024
головуючий у суді І інстанції Герасименко М.М.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 26 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовомпро відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову вказував, що 18 лютого 2023 року, об 11 годині 35 хвилин, на 39 км + 390 м автодороги М-07 «Київ-Ковель» у с. Микуличі Бучанського району Київської області ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Ford Transit», номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Kia Magentis», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався попереду, під його (позивача) керуванням, що призвело до пошкодження транспортних засобів з матеріальними збитками. Порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. 12.1 і 13.1 Правил дорожнього руху, призвело до наслідків у вигляді спричинення йому (позивачу) матеріальної шкоди, внаслідок пошкодження його автомобіля «Kia Magentis», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується постановою Бородянського районного суду Київської області від 10 березня 2023 року в справі 939/428/23, за якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була. Відповідно до звіту № 369 про оцінку, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників автомобіля «Kia Magentis», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 35 435 гривень.

Враховуючи наведені обставини, просив стягнути з ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 35 435 гривень.

Заочним рішенням Бородянського районного суду Київської області від 10 липня 2023 року з відповідача стягнуто на користь позивача матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 35 435 грн.

24 жовтня 2023 року представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Макаренком С.С. подано заяву про перегляд вказаного заочного рішення.

Ухвалою суду від 8 листопада 2023 року вказану заяву про перегляд заочного рішення задоволено. Скасовано заочне рішення Бородянського районного суду Київської області від 10 липня 2023 року в цивільній справі № 939/1035/23. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

4 січня 2024 року до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, у якій позивач просив стягнути з ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 45 175 грн. Вказана заява обґрунтована доводами, що були вказані у позові, а також тим, що позивачем за власні кошти було відремонтовано належний йому автомобіль і вартість такого ремонту становить 45 175 грн.

Ухвалою суду від 8 січня 2024 року прийнято до розгляду вказану заяву.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 26 лютого 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 45 175 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1 073 гривні 60 копійок і витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 гривень.

В іншій частині в позові відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду представник ОСОБА_1 - адвокат Макаренко С.С. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що позивач обґрунтовує розмір заподіяної його автомобілю шкоди звітом про оцінку майна від 7 березня 2023 року, об`єкт оцінки - колісний транспортний засіб (КТЗ) «Кіа Magentis», д.н.з. НОМЕР_2 , здійсненого ФОП « ОСОБА_3 », на замовлення позивача, згідно з яким вартість відновлювального ремонту складає - 35 435 грн, а вартість матеріального збитку складає - 35 435 грн, однак згідно з наданою відповідачем рецензією від 5 грудня 2023 року на звіт про оцінку звіт не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, а тому вважає що рецензування звіту є належним та допустимим доказом невідповідності звіту про оцінку майна.

Також у апеляційні скарзі ОСОБА_1 просив витребувати у Міністерства оборони України інформацію, коли саме було подано рапорт та пакет документів для отримання посвідчення серії НОМЕР_3 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 3 травня 2024 року у задоволенні клопотання про витребування доказів було відмовлено, оскільки клопотання не містило виключних обставин, за яких апелянт був позбавлений звернутися з таким клопотанням до суду першої інстанції.

13 травня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду повторно надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Макаренко С.С. про витребування у Міністерства оборони України інформації, коли саме було подано рапорт та пакет документів для отримання посвідчення серії НОМЕР_3 .

В обґрунтування клопотання сторона відповідача вказує, що представником відповідача на електронну адресу Міністерств оборони України було надіслано адвокатський запит про надання інформації, коли було подано рапорт та документи на отримання посвідчення УБД, але на момент розгляду справи в суді першої інстанції 26 лютого 2024 року відповідь була відсутня.

Вказує, що сторона відповідача не мала можливості подати відповідне клопотання до суду першої інстанції, оскільки не була присутня в судовому засіданні та подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Колегія суддів, дослідивши вказане клопотання, вважає, що в його задоволенні необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Разом з тим, відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом статті 13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина перша та друга статті 367 ЦПК України).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина третя статті 367 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 27 березня 2023 року у справі № 686/9366/20 зазначено, що […тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні].

Так, із матеріалів справи вбачається, що справа неодноразово призначалася до розгляду: на 4 грудня 2023 року (а.с. 132); на 8 січня 2023 року (а.с. 143); на 29 січня 2024 року (а.с.161); на 9 лютого 2024 року ( а.с. 185); на 26 лютого 2024 року ( а.с. 187). Однак сторона відповідача у справі до суду не з`являлась та відповідно ніяких додаткових доказів крім рецензії на звіт не подавала та не заявляли клопотання про витребування доказів судом.

Більш того, сторона відповідача направляла до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю представника відповідача в іншому судовому засіданні неодноразово (а.с.140-141; 166-167; 188-189) та будь яких пояснень щодо відкладення розгляду справи у зв`язку із наданням часу для написання клопотання про витребування доказів чи отримання відповіді на запит не заявляла.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів неможливості подання клопотання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від відповідача.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12 жовтня 2023 року у справі №499/895/19, сторони мають усвідомлювати, що інститути апеляційного та касаційного перегляду впроваджені для усунення можливих помилок судового розгляду справ у першій інстанції, а не для усунення помилок сторони, допущених нею під час розгляду справи судом першої інстанції, у формулюванні стороною своїх позовних вимог, аргументів та формуванні їх доказової бази. Це відповідає і практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права відповідно до Закону України від 23 лютого 2006 року 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Наприклад, ЄСПЛ у своєму рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine, заява № 3236/03, пункт 40) зазначив, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.

Крім того, заявляючи клопотання про витребування інформації, сторона відповідача не указує, яке значення для розгляду цієї справи має відповідна інформація.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У частині 2 наведеної статті процесуального закону також передбачено, що у клопотанні повинно бути зазначено, зокрема, обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати (п. 2 ч. 2 ст. 84 ЦПК).

Відтак, однією з підстав для задоволення клопотання про витребування доказів має бути належне обгрунтування щодо необхідності здобуття таких доказів саме з метою доведення чи спростування обставин справи, які входять до предмету доказування. Проте жодних відповідних обґрунтувань також не наведено.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання про витребування доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 лютого 2023 року, об 11 годині 35 хвилин, на 39 км + 390 метрів автодороги М-07 «Київ-Ковель» у с. Микуличі Бучанського району Київської області, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Ford Transit», номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Kia Magentis», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався попереду, що призвело до пошкодження транспортних засобів з матеріальними збитками, чим порушив п. 12.1 і 13.1 Правил дорожнього руху. За постановою Бородянського районного суду Київської області від 10 березня 2023 року, яка набрала законної сили 24 березня 2023 року, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень (а.с. 7-8).

Власником автомобіля «Kia Magentis», реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 9-10).

Відповідно до звіту № 369 про оцінку, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників автомобіля «Kia Magentis», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 35 435 гривень. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Kia Magentis», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у результаті його пошкодження при ДТП, складає 35 435 гривень (а.с. 11-29).

У вказаному звіті також зазначено, що вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ (Свр) складає 48 425 грн (а.с. 17).

Позивач звернувся до МТСБУ із відповідним зверненням щодо ДТП, яка мала місце 18 лютого 2023 року об 11 годині 35 хвилин за участю транспортного засобу «Kia Magentis», реєстраційний номер НОМЕР_2 , проте отримав лист МТСБУ про відсутність правових підстав для відшкодування заподіяної йому шкоди.

Так, з листа Моторного (транспортного) страхового бюро України № 3-01б/11572 від 10 квітня 2023 року вбачається, що згідно з інформацією, отриманою з централізованої бази даних МТСБУ (ЦБД), транспортні засоби марки «Кіа», номерний знак НОМЕР_2 , і «Ford», номерний знак НОМЕР_4 , не відповідають вимогам п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і не є забезпеченими, оскільки станом на момент дорожньо-транспортної пригоди 18 лютого 2023 року чинні договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відсутні. Водночас повідомлено, що МТСБУ здійснює виплату відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП транспортним засобам, власник/водій якого відноситься до пільгової категорії громадян. Подані позивачем документи не містять документального підтвердження того, що ОСОБА_1 відноситься до пільгової категорії громадян. У свою чергу МТСБУ здійснило запит до особи, відповідальної за скоєння ДТП. 5 квітня 2023 року на адресу МТСБУ надійшла відповідь, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Міністерстві оборони України. Копія посвідчення УБД не надавалася. МТСБУ не встановило підстав вважати, що ОСОБА_1 відноситься до пільгової категорії громадян, а тому дійшло висновку про відсутність правових підстав для відшкодування заподіяної шкоди ОСОБА_2 (а.с. 32-33).

Матеріалами справи також встановлено, що у подальшому ОСОБА_2 відремонтував пошкоджений автомобіль за власний рахунок.

Згідно акта виконаних робіт та товарного чеку № 003 від 25 травня 2023 року, виданих ФОП ОСОБА_4 , загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля «Kia Magentis», реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 45 175 грн (а.с. 152, 153).

Матеріальна шкода, завдана ОСОБА_2 у результаті пошкодження його транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 у добровільному порядку не відшкодована.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів є джерелом підвищеної небезпеки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 1 і 2 ст. 1187 ЦК України).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що власником транспортного засобу, пошкодженого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 18 лютого 2023 року, та скоєна з вини відповідача, а саме автомобіля «Kia Magentis», реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 .

Відповідно до п. 21.1. ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Стосовно транспортних засобів, які не беруть участі в дорожньому русі, укладення договору страхування є необов`язковим. Транспортний засіб має відповідати вимогам, передбаченим пунктом 1.7 статті 1 цього Закону, з моменту взяття ним участі в дорожньому русі на території України. Положення цього пункту не поширюється на осіб, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону.

У свою чергу, згідно п. 1.7. статті 1 вищевказаного Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Відповідно до п. 13.1. статті 13 вказаного вище закону, учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Згідно п .п. а) п. 41.1. ст. 41 даного закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб, яким керував позивач, на момент виникнення дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 18 лютого 2023 року, не мав поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом з тим, як вбачається, ОСОБА_2 , станом на момент дорожньо-транспортної пригоди, мав статус учасника бойових дій, і користувався пільгами встановленими законодавством України, що підтверджується наявним в матеріалах справи посвідченням серії НОМЕР_6 , виданим 19 березня 2021 року (а.с. 30).

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено, що позивача звільнено від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, на підставі п. 13.1. статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Разом з тим, аналізуючи вищевказані норми закону, можна зробити висновок про те, що керовані особами, яких звільнено від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, на підставі п. 13.1. статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортні засоби, без укладання щодо них договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не відносяться до забезпечених транспортних засобів, у розумінні ст. 1 Закону.

З матеріалів справи не вбачається того, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була забезпечена, як того вимагає Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Також суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що в матеріалах справи відсутні докази належності відповідача ОСОБА_1 до категорії осіб, визначених у п. 13.1. статті 13 вказаного вище закону, які звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України саме станом на момент дорожньо-транспортної пригоди.

Так, як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідачем ОСОБА_1 було надано до суду першої інстанції посвідчення серії НОМЕР_3 (а.с. 98), проте як вбачається з вказаного посвідчення воно видано 12 серпня 2023 року, тобто майже через шість місяців після вчинення ДТП, а тому вказаний документ не може свідчити, що станом на момент вчинення ДТП відповідач мав статус учасника бойових дій та був звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Механізм отримання статусу учасника бойових дій визначений постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 (із змінами) «Про затвердження Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення».

Посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Під час дії воєнного стану статусу учасника бойових дій набувають на підставі Довідки про безпосередню участь у бойових діях у формі та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Уповноважені особи військових частин зобов`язані в 5-денний строк після дати закінчення реалізації бойового наказу (розпорядження) сформувати Довідку про безпосередню участь у бойових діях додаток 1 та внести відомості до Реєстру.

У разі неможливості внесення зазначених відомостей в електронній формі Довідка про безпосередню участь у бойових діях у цей же строк направляється у паперовій формі до комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій в порядку.

Один примірник Довідки про безпосередню участь у бойових діях у паперовій формі надається військовослужбовцю.

Статус учасника бойових дій набувається автоматично після формування витягу разом із унікальним електронним ідентифікатором (QR-кодом, штрих-кодом, цифровим кодом) із застосуванням засобів Реєстру.

Стороною відповідача жодних доказів щодо набуття відповідачем статусу учасника бойових дій на час заподіяння шкоди майну позивача не надано.

Таким чином, є правильним висновок суду першої інстанції про те, що транспортний засіб «Kia Magentis», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував позивач, не відповідає вимогам п. 1.7. ст. 1 вказаного закону та не є забезпеченим. З огляду на зазначене, МТСБУ не має правових підстав для здійснення відшкодування з фонду захисту потерпілих.

Як зазначено у ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

В той же час, як правильно встановлено судом, відповідачем ОСОБА_1 не надано до суду жодних доказів на спростування заподіяння шкоди майну позивача, зокрема, не оскаржено постанову про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, як і не надано доказів на спростування інших обставин, зазначених у позовній заяві, у тому числі не надано доказів на підтвердження його належності станом на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 18 лютого 2023 року, до категорії осіб, визначених у п. 13.1. статті 13 вказаного вище закону, які звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у позивача підстав на відшкодування завданої майнової шкоди з відповідача, як винної особи у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 18 лютого 2023 року.

Також судом було правильно встановлено суму матеріальної шкоди завданої позивачу саме у розмірі 45 175 грн з урахуванням акта виконаних робіт та товарного чеку № 003 від 25 травня 2023 року, виданих ФОП ОСОБА_4 , відповідно до яких загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля «Kia Magentis», реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 45 175 грн.

Колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що рецензування звіту, яке було виготовлене за вимогою відповідача, є належним та допустимим доказом невідповідності звіту про оцінку майна, оскільки не погоджуючись із звітом про оцінку майна, сторона відповідача не заявляла у суді першої інстанції клопотання про проведення повторної оцінки або експертизи. Крім того, як убачається із матеріалів справи, автомобіль було відремонтовано та змінено вимоги щодо відшкодування позивачеві фактичних витрат на ремонт автомобіля, підтверджених актом виконаних робіт та товарним чеком № 003 від 25 травня 2023 року, виданих ФОП ОСОБА_4 .

Інших доводів апеляційна скаргу не містить.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 26 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених в статті 389 ЦПК України.

ГоловуючийТ.О. Писана
СуддіК.П. Приходько

С.О. Журба