КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

04 вересня 2024 року

справа № 940/680/23

провадження № 22-ц/824/9371/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.

при секретарі: Бобко К.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

треті особи: виконавчий комітет Тетіївської міської ради, служба у справах дітей та сім`ї Глевахівської селищної ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 30 січня 2024 року та на додаткове рішення Тетіївського районного суду Київської області від 09 лютого 2024 року, постановлене під головуванням судді Косович Т.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: виконавчий комітет Тетіївської міської ради, служба у справах дітей та сім`ї Глевахівської селищної ради, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по догляду та вихованню дитини, не цікавиться її життям та здоров`ям, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, має заборгованість по сплаті аліментів на її утримання, з 2015 року доньку взагалі не бачить, не спілкується з нею, не вітає на день народження.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 30 січня 2024 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 09 лютого 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

В поданій апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати, постановити нове про задоволення позову.

Посилається на несумлінне виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, а саме: не цікавиться вихованням дочки, не приділяє їй увагу.

Також апелянт не погоджується із додатковим рішенням суду, та зазначає про відсутність доказів оплати відповідачем послуг щодо надання правничої допомоги у розмірі у сумі 10 000,00 грн. Вважає витрати, які відповідач просить стягнути, є необґрунтованими та не є реальними.

У часники справи в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 інтересу до своєї малолітньої дитини не втратив, умисно від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини не ухиляється. Висновок органу опіки та піклування не вбачає достатніх підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_4 . Судом першої інстанції також зазначено, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої дитини не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 28.10.2012 року (а.с. 11).

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 30.03.2016 року шлюб між сторонами, зареєстрований 17.07.2010 року виконкомом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 143, розірвано (а.с. 14-15). Згідно пояснень сторін малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишилась проживати разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 07.04.2017 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з усіх видів його доходу в розмірі 1/4 частини, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 16 січня 2017 року до повноліття дитини (а.с. 16-17).

Згідно довідки Глевахівського академічного ліцею Глевахівської селищної ради № 109 від 27.04.2023 року, характеристики директора ліцею та характеристики тренера з боксу (а.с. 21, 22, 23), малолітня ОСОБА_4 навчається в Глевахівському академічному ліцеї, її вихованням займається мама ОСОБА_1 та вітчим ОСОБА_5 , останні цікавляться її навчанням, супроводжують дитину до ліцею, відвідуються батьківські збори та шкільні заходи. Батько дитини вихованням доньки не займається, її успіхами в навчанні не цікавиться, ліцей не відвідує.

Згідно довідки Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) № 12357 від 10.05.2023 року станом на 09.05.2023 року ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 в розмірі 37963,57 гривень (а.с. 18).

Згідно довідки Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) № 19660 від 07.07.2023 року станом на 01.07.2023 року ОСОБА_2 заборгованості зі сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 не має (а.с. 58).

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Статтею 164 Сімейного кодексу України визначено підстави позбавлення батьківських прав, зокрема якщо мати, батько:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно ст. 166 Сімейного кодексу України, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини.

У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

У постанові Верховного Суду від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19 вказано, що при вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

В матеріалах справи наявні докази наявності у батька дитини бажання брати участь у вихованні, спілкуванні та у догляді за дитиною, відповідач сплачує аліменти; відповідач у відзиві на позовну заяву заперечував проти позбавлення його батьківських прав, та надав до суду першої інстанції фотоматеріали його зустрічей із дитиною

З урахуванням якнайкращих інтересів дитини, бажання відповідача брати участь у вихованні та спілкуванні з донькою та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Доводи апелянта про те, що відповідач протягом тривалого часу не виконує свої батьківські обов`язки, є безпідставними, оскільки судом не встановлено винної поведінки відповідача.

Апелянт також не погоджується із додатковим рішення суду, яким стягнуто із позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.

Згідно із ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, які відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

На підтвердження надання правничої допомоги представником відповідача надано до суду надано копію договору про надання правової допомоги від 06.07.2023 року з додатком до нього від 06.07.2023 року та копію акту наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 06.07.2023 року від 01.02.2024 року.

Відповідно до додатку до договору про надання правової допомоги від 06.07.2023 року, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом Неживком І.В., розмір гонорару за послуги адвоката зазначається у фіксованій сумі та складає 10 000 гривень.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Критерії реальності та розумності розміру адвокатських витрат застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, колегія суддів погоджується із висновком суду про відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 4000,00 грн.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Відповідна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 3 жовтня 2019 року, справа №922/445/19.

Враховуючи наведену позицію, посилання позивача на відсутність доказів оплати за надані послуги судом не приймаються

Положеннями ч. 1 ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 30 січня 2024 року та додаткове рішення Тетіївського районного суду Київської області від 09 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді