С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
_________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/157/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина

18 липня 2024 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Левіцької Н.О.

представника Позивача - адвоката Галенка О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Київської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування та витребування майна із чужого незаконного володіння.

ІІ. Описова частина

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовними вимогами до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з вимогами про:

-визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 50,2 кв.м, в порядку спадкування за заповітом після своєї баби ОСОБА_4 ;

-визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 50,2 кв.м, в порядку спадкування за законом після свого батька ОСОБА_5 ;

-витребування з володіння Відповідачів вказаного житлового будинку на свою користь.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. від 12.03.2028 було відкрито загальне позовне провадження у справі.

Позивач неодноразово подавав до суду заяви про зміну предмету позову, уточнення його підстав, і остання редакція позовної заяви, яка підлягає розгляду судом, подана 21.09.2023. (Том 3, а.с. 124-130)

В якості Відповідача-3 у справі залучена Київська міська рада.

Свої вимоги Позивач обгрунтовував наступним.

У власності його баби ОСОБА_4 перебувало домоволодіння за адерсою: АДРЕСА_1 , яке вона на підставі заповіту 24.09.2003 заповідала в рівних частинах ОСОБА_5 (батьку Позивача) та Позивачу ОСОБА_1 .

Вказує, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , коли Позивач був неповнолітній, а тому він автоматично прийняв після неї спадщину згідно із заповітом. Батько Позивача - ОСОБА_5 - також прийняв спадщину фактично, оскільки був зареєстрований та проживав разом з ОСОБА_4 на момент її смерті.

Позивач вказує, що у квітні 2014 року його батько ОСОБА_5 зник у невідомому напрямку та був оголошений у розшук. Наприкінці липня 2017 року його розшукали на території Луганської області, куди його примусово вивезли невідомі особи. Після його повернення виявилося, що у будинку АДРЕСА_1 , мешкають інші невідомі люди, які придбали цей будинок, але не у власників, в у інших осіб.

Позивач наполягає на тому, що ані він, ані його батько ніколи не мали наміру продавати свої частки у будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_4, як зазначає Позивач, його батько помер, і єдиним спадкоємцем після його смерті є сам Позивач, який успадкував частку батька у власності на спірний будинок.

31 серпня 2017 року Позивач, як він стверджує, отримав інформацію з Реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої дізнався, що будинок зареєстрований на праві власності в рівних частках за Відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі договорів купівлі-продажу від 22.02.2014 №963 та №966.

В подальшому Позивачу стало відомо, що злочинною групою за шахрайською схемою на підставі підроблених документів за допомогою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бойка О.В. було декілька разів незаконно проданий будинок, який перебував у спільній власності Позивача та його батька.

Зокрема, як вказує Позивач,

- 31.07.2013 ОСОБА_6 на підставі підробленого свідоцтва про право власності було продано буд. АДРЕСА_1 війни, громадянам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ;

- 24.12.2013 ОСОБА_6 знов було придбано вказаний вище будинок та в той же день знов продано громадянам ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ;

- 22.04.2014 громадяни ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продали будинок громадянам ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , які в той самий день продали нерухомість громадянам ОСОБА_12 та ОСОБА_3 , які фактично володіють та мешкають у будинку на даний час ( ОСОБА_5 після цього зник).

З огляду на те, що будинок, що належав Позивачу та його батьку, був відчужений поза їх волею на підставі підробленого свідоцтва про право власності, виданого начебто 15.05.1994 на ім`я ОСОБА_6 , Позивач, як він зазначає, позбавлений можливості у встановленому порядку оформити свої спадкові права через відсутність у нього оригіналів правовстановлюючих документів а також у зв`язку з наявністю чинної реєстрації права власності Відповідачів на будинок, він просить задовольнити позов, визнавши за ним право власності на будинок та витребувавши його з незаконного володіння Відповідачів.

02 березня 2023 року Відповідач-3 Київська міська рада надала суду відзив, в якому при вирішенні спору покладалася на розсуд суду.

03 жовтня 2023 року до суду надійшов відзив Відповідачів, в якому проти задоволення заявлених до них позовних вимог вони заперечували. Зазначили, що вони станом на сьогодні є законним власниками будинку, вони придбали його на підставі договорів, які ніким не оскаржені. Крім того, Відповідачі звернули увагу на те, що сам Позивач не може жодним чином підтвердив наявності у нього будь-яких прав на будинок АДРЕСА_1 , про що зазначено і в постанові нотаріуса Дев`ятої київської державної нотаріальної контори від 02.10.2017, якою ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину на будинок.

Також Відповідачі наполягають на тому, що вони є добросовісними набувачами будинку і в будь-якому разі віндикаційний позов до них не може бути задоволений.

13 жовтня 2023 року на адресу суду надійшла відповідь Позивача на відзив, в якому викладені аргументи проти підстав, з яких Відповідачів проти позову заперечують. Зокрема у відповіді звертається увага на те, що Позивач вважається власником майна з моменту прийняття спадщини, не зважаючи на те, що його права досі не оформлені належним чином. Крім того, наводяться обставини укладення договорів, на підставі яких Відповідачі набули право власності на будинок, які свідчать про судову обізнаність Відповідачів із шахрайською схемою заволодіння даним об`єктом нерухомого майна, що виключає будь-яку ознаку добросовісності.

Ухвалою від 09 листопада 2023 року в справі було закрите підготовче провадження.

На підставі розпорядження керівника апарату Солом`янського районного суду м. Києва від 03.04.2024 №657 в справі призначено повторний автоматизований розподіл, за наслідками якого справу передано в провадження судді Коробенка С.В.

У судовому засіданні Позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити з підстав, заявлених у ньому.

Відповідачі 1 та 2 та їх представники у судове засідання не з`явилися. З огляду на попередню їх процесуальну поведінку в рамках справи суд з метою уникнення подальшого її затягування вирішив розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі матеріалів, дослідивши позицію Відповідачів 1 та 2 зі змісту їх заяви по суті справи (відзиву на позов).

Київська міська рада просила розглядати справу у відсутність свого представника. Його неявка не перешкоджає ухваленню законного рішення.

ІІІ. Мотивувальна частина

Заслухавши пояснення Позивача та його представника, дослідивши наявні в справі письмові докази, суд встановив наступне.

У власності громадянина ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 листопада 1980 року перебував житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1. (Том 1, а.с. 8)

24 вересня 2003 року ОСОБА_4 було складено заповіт, яким все своє майно вона заповідала ОСОБА_5 та ОСОБА_13 . (Том 1, а.с. 9)

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла.

Як вбачається з копії свідоцтва про народження, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто на день смерті ОСОБА_4 він був неповнолітнім.

Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України неповнолітня вважається такою, що прийняла спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Таким чином, ОСОБА_1 автоматично прийняв спадщину після ОСОБА_4 і набув у власність 1/2 частину будинку АДРЕСА_2 .

Інший спадкоємець - ОСОБА_5 - прийняв спадщину у вигляді своєї 1/2 частки у праві власності на вказаний будинок фактично, оскільки на момент смерті спадкодавиці проживав разом з нею. (Том 1, а.с.222)

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5 . Позивач, як його єдиний спадкоємець, 02.10.2017 звернувся в Дев`яту київську державну нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті свого батька.

Однак, постановою державного нотаріуса Дев`ятої київської державної нотаріальної контори Фролової А.О. від 02.10.2017 у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину на майно було відмовлено у зв`язку з відсутністю у нього правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Згідно із нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

За змістом п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується обгрунтованість посилання Позивача ОСОБА_1 на набуття ним в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 1/2 частини будинку та в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 1/2 частки будинку АДРЕСА_1 , беручи до уваги неможливість оформлення ним спадкових справ у встановленому порядку, вимоги про визнання за ним права власності на вказаний об`єкт нерухомості підлягають задоволенню.

Статтею 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно зі статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Тлумачення статті 330 ЦК України свідчить, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК України, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача.

Частиною першою статті 388 ЦК України закріплено право власника на витребування майна від добросовісного набувача у випадку, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З матеріалів справи вбачається, що будинок АДРЕСА_1 було відчужено 31 липня 2013 року громадянином ОСОБА_6 на підставі договорів купівлі-продажу громадянам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (Том 2, а.с. 195-198).

Відчужуючи спірний будинок ОСОБА_6 надав нотаріусу у підтвердження у нього права власності на будинок свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 15 травня 1994 року, видане Головним управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації. (Том 3, а.с. 5)

Проте згідно з відповіддю Комунального господарства з експлуатації та ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» від 02.01.2023 Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 15.05.1994 ніколи не видавалося. (Том 1, а.с. 228)

Зазначене свідчить про те, що наданий ОСОБА_6 правовстановлюючий документ був підроблений.

В подальшому зазначені вище договори купівлі-продажу між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 та ОСОБА_7 були розірвані сторонами на підставі укладених договорів від 24 грудня 2013 року, у зв`язку з чим за ОСОБА_6 знову зареєстроване право власності на будинок. (Том 2, а.с. 193, 194)

Того ж дня ОСОБА_6 уклав два договори купівлі-продажу, відчуживши будинок в рівних частинах, по 1/2, громадянам ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . (Том 2, а.с. 189-192)

22 квітня 2014 року також були укладені два договори, згідно з одним з яким ОСОБА_9 подарував свою частину будинку ОСОБА_11 , а ОСОБА_10 свою частину подарував ОСОБА_5 . (Том 2, а.с. 187-188)

Того ж дня ОСОБА_11 був укладений договір купівлі-продажу своєї частки в будинку на користь ОСОБА_2 , а ОСОБА_5 укладений договір купівлі-продажу будинку на користь ОСОБА_3 . (Том 2, а.с. 183-186)

Усі зазначені договори буди посвідчені приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком О.В.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що об`єкт нерухомості, який на момент укладення зазначених договорів перебував у власності в рівних частках ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , поза їх волею вибув з їх володіння на підставі кількох договорів, за першим з яких (хронологічно) відчуження відбулось з використанням підробленого свідоцтва про право власності на ім`я ОСОБА_6 .

Той факт, що Відповідач-2 ОСОБА_3 на підставі договору від 22.04.2014 начебто набув частку у будинку від ОСОБА_5 , не має суттєвого значення, оскільки даний договір відчуження є наступним у ланцюгу правочинів, що слідують за першим, відчужувачем у якому був неповноважний ОСОБА_6 .

В спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.

Віндикаційний позов застосовується тоді, коли між сторонами немає договірних відносин. Так, у постанові КЦС ВС від 6 липня 2022 року у справі № 521/20396/18 зазначено, що коли спір стосується правочину, укладеного самим власником, тоді його відносини з контрагентом мають договірний (зобов`язальний) характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав та правомірних інтересів. Водночас, коли власник та фактичний володілець майна не перебували в договірних відносинах один з одним, власник може використовувати речово-правові способи захисту.

У пунктах 142, 146, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18) вказано, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

З огляду на викладені обставини, суд погоджується з Позивачем у тому, що ефективним способом захисту його прав, як власника будинку АДРЕСА_1 , є витребування зазначеного об`єкта нерухомого майна на його користь і внесенням відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відтак, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі ст.141 ЦПК України стягненню з Відповідачів 1 та 2 у рівних частках на користь Позивача підлягає судовий збір в розмірі 1920,00 гривень.

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1. Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкуванняза заповітом після смерті ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 50,2 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкуванняза законом після смерті ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 50,2 кв.м.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_3 житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 50,2 кв.м, на користь ОСОБА_1 .

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 960 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 960 гривень.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4. Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ;

Відповідач-1: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 :

Відповідач-2: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 ;

Відповідач-3: Київська міська рада, адреса: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36; .

Суддя: