КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/236/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2024року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

суддя-доповідач Слюсар Т.А.

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Лакусти Дениса Івановича в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2024 року у складі судді Журавського В.В.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на дітей,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на дітей, у якому просив: змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з нього на підставі судового наказу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2021 року, на утримання сина ОСОБА_3 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначити аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3 196 гривень на кожну дитини щомісячно та до досягнення дітьми повноліття.

Позов обґрунтовано тим, що в період часу з 07 вересня 2013 року по 23 жовтня 2019 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_4 .

На підставі судового наказу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2021 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 були стягнуті аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 10 лютого 2021 року та до досягнення дітьми повноліття.

На даний час матеріальне становище ОСОБА_1 змінилось, оскільки у нього відсутнє офіційне місце роботи, а також відсутній будь-який дохід.

Крім цього, 24 травня 2021 року ОСОБА_1 уклав договір позики на суму 1 400 000 грн, яким зобов`язався не пізніше 31 січня 2031 року повернути грошові кошти.

Вказане боргове зобов`язання також впливає на можливість ОСОБА_1 сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судовим наказом.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Лакуста Д.І. в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2024 року та прийняти ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 ; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що на даний час матеріальний стан позивача змінився, оскільки у нього станом на дату подання цієї заяви відсутнє офіційне місце роботи, позивач практично не отримує жодного доходу на території України.

Вказує, що 24 травня 2021 року скаржником укладено договір позики на загальну суму 1 400 000 (один мільйон чотириста тисяч) грн. Остаточний розрахунок відповідно до умов цього договору - не пізніше 31 січня 2031 року. Зазначений факт впливає на можливість здійснювати оплату аліментів в розмірі, який визначений судовим наказом.

Посилається на те, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Звертає увагу суду на те, що Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2019 року (справа № 152/100/18) не погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що при вирішенні майже аналогічного спору не підлягає застосуванню стаття 192 СК України. При цьому Верховний Суд зазначив, що вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. Правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Учасники справи в судове зсідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належно, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності осіб, які не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється згідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Зі справи убачається, що сторони з 07 вересня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішеннямБориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2019 року.

Відповідно до справи, 07 травня 2014 року під час шлюбу у подружжя народилися доньку ОСОБА_4 та син ОСОБА_3 .

Установлено, що судовим наказом Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2021 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не мене 50 відсотків від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 10 лютого 2021 року та до досягнення дітьми повноліття (а.с. 49).

Відповідно до справи, 01 листопада 2022 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_5 (а.с. 50-51).

27 жовтня 2023 року з ОСОБА_1 був розірваний трудовий договір, укладений з АТ "Авіакомпанія SCAT" (а.с. 54, 55).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що обставини щодо укладення шлюбу, відсутність стабільного доходу, наявність боргових зобов`язань не можуть обмежувати право дітей на належний рівень матеріального забезпечення. Не звільняє позивача від обов`язку забезпечувати належне утримання своїх малолітніх дочки та сина й факт, що на даний час він не працевлаштований.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною першою статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною 1 ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до частин першої, сьомої статті 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч. 7 ст. 170 ЩІК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Таким чином, законодавством передбачено безспірне стягнення аліментів у стандартному розмірі в порядку наказного провадження. Разом з тим, при такому стягненні суд не враховує обставин, передбачених частиною 1 ст. 182 СК України. Відтак у разі незгоди зі стандартним розміром аліментів, що визначений у судовому наказі, законодавство надає право боржнику звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач просив визначити аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3 196 грн на кожну дитини щомісячно та до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на те, що ним було взято позику, що впливає на можливість здійснювати оплату аліментів в розмірі, який визначений судовим наказом.

Як роз`яснено у пункті двадцять третьому постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками розмір аліментів суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли змінився сімейний стан та погіршилося його матеріальне становище чи стан його здоров`я або ж поліпшилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Із аналізу вказаних правових норм убачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Таким чином, поставивши перед судом питання про зміну способу стягнення раніше присуджених аліментів, позивачу належало доводити передусім погіршення його матеріального стану.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд правильного висновку про відсутність правових підстав для зменшення розміру аліментів.

У свою чергу доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Позивачем не доведено належними засобами доказування обставин, які б вказували на неможливість здійснення ним виплати аліментів на неповнолітніх дітей у раніше визначеному судом розмірі, а його зменшення без підтвердження погіршення матеріального становища, не буде спрямоване на належне забезпечення дітей.

Посилання апеляційної скарги на те, що наявність боргу за договором позики впливає на можливість здійснювати оплату аліментів в розмірі, який визначений судовим наказом, не свідчить про погіршення його матеріального стану та не звільняє від обов`язку виконувати обв`язок по утриманню дітей.

При цьому колегія суддів враховує, що доводи апеляційної скарги не містять нових доказів, яким би не було надано оцінку районним судом.

Відповідно до справи, позивач є здоровим та працездатним, а посилання на те, що він не працює, не є підставою для зміни розміру аліментів.

Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Таким чином, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а наявність зазначених у позовній заяві та в апеляційній скарзі обставин не є безумовною підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів, апеляційний суд дійшов переконання про відсутність об`єктивних та законних підстав для зменшення розміру аліментів, стягуваних із скаржника на утримання дітей.

Наявність у ОСОБА_1 боргових зобов`язань перед іншою особою не є підставою до зменшення розміру аліментів на утримання дітей, остільки згідно пояснень позивача грошові кошти у якості позики він отримав, а тому обов`язок їх повернення періодичними платежами не вказує на погіршення матеріального стану позичальника.

Отже доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, скарга як безпідставна не може бути задоволена, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін як таке, що ухвалене із дотриманням норм матеріального, процесуального права, на підставі повно та всебічно установлених обставин справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бюрг та інші проти Франції" (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гору проти Греції" № 2) [ВП], § 41" (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" не вирішувалося.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Лакусти Дениса Івановича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 вересня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Суддя: