ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 501/2439/22

провадження № 61-1761св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду

від 10 листопада 2023 року у складі колегії суддів: Дришлюка А. І., Громіка Р. Д., Сегеди С. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

1. У вересні 2022 року публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 29062,56 дол. США.

2. Позовна заява мотивована тим, що 02 червня 2006 року між сторонами було укладено кредитний договір, за яким відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 18 825,00 дол. США строком до 02 червня 2021 року та зобов`язалася повернути їх та відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку відповідно до вказаного кредитного договору. Також АТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що у разі порушення зобов`язань за кредитом, боржник сплачує на користь банку відсотки у подвійному розмірі.

3. Посилаючись на те, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала свої зобовязання, банк просив стягнути з неї заборгованість у розмірі 29 062,56

дол. США, що за курсом НБУ станом на 17 серпня 2022 року становить

1 062 527,19 грн, та яка складається з: 6924,56 дол США - заборгованість за тілом кредиту; 7152,70 дол. США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 2677,50 грн - заборгованість з комісії; 12 307,80 дол. США - пеня.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

4. Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 21 лютого

2023 року у складі судді Петрюченко М. І. у задоволенні позову відмовлено.

5. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно з довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» від 30 жовтня 2017 року № BN70V5EE396V5OQ6 у відповідачки відсутня заборгованість перед банком станом на 30 жовтня 2017 року, що не спростовано позивачем. Тому враховуючи, що заборгованість перед позивачем за кредитним договором на день розгляду справи відповідачкою погашена в повному обсязі, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

6. Постановою Одеського апеляційного суду від 10 листопада 2023 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено, рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21 лютого 2023 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 29 062,56 дол. США, яка складається з наступного: 6924,56 дол. США - заборгованість за кредитом; 7152,70 дол. США - заборгованість з відсотків за користування кредитом; 2677,50 - заборгованість з комісії за користування кредитом; 12307,80 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

7. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що заборгованість

ОСОБА_1 за кредитним договором, яка 02 листопада 2016 року була погашена за рахунок предмету іпотеки шляхом реєстрації права власності на квартиру за банком, у зв`язку із скасуванням такої реєстрації була поновлена банком та згідно з розрахунком банку становить станом на 17 серпня 2022 року

29 062,56 дол. США.

8. Щодо наданих відповідачкою копій квитанцій апеляційний суд зазначав, що вони свідчать лише про здійснення ОСОБА_1 періодичних платежів за кредитом, однак не підтверджують виконання нею своїх зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі. При цьому з частини наданих квитанцій взагалі не вбачається ані номера рахунку, ані дати проведення операції, ані в тому числі розміру грошових коштів, які зараховуються.

9. Також судом відхилено посилання на довідку банка про відсутність заборгованості відповідачки станом на 30 жовтня 2017 року, оскільки така була видана саме в період після здійснення банком погашення наявної заборгованості за кредитом за рахунок предмету іпотеки, однак зважаючи на скасування

04 лютого 2019 року запису щодо державної реєстрації за банком права власності на квартиру, що є предметом іпотеки, така довідка не підтверджує виконання останньою в повному обсязі своїх зобов`язань по кредитному договору

№ ODILGK01420097 від 02 червня 2006 року.

10. Зважаючи на вищевикладене суд дійшов висновку про задоволення позову банка в повному обсязі за наданим ним розрахунком заборгованості.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

11. У січні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 10 листопада 2023 року.

12. Ухвалою Верховного Суду від 08 травня 2024 рокувідкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

13. Ухвалою Верховного Суду від 28 серпня 2024 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

14. В уточненій касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

15. Підставою касаційного оскарження заявниця зазначає неправильне застосування норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 09 грудня 2019 року у справі

№ 357/5125/16-ц, від 14 червня 2023 року у справі № 755/13805/16-ц,

від 16 листопада 2023 року у справі № 487/1342/21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

16. Касаційна скарга мотивована тим, що задовольняючи позов, апеляційний суд взагалі не надав оцінку доводам відповідачки про те, що банк пропустив позовну давність, оскільки у позасудовому порядку змінив строк виконання основного зобов`язання шляхом оформлення права власності на предмет іпотеки, разом з тим, не реалізував свого права на стягнення заборгованості за кредитним договором у судовому порядку в межах позовної давності.

17. Також зазначає, що право на звернення із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором виникло у позивача з моменту ухвалення рішення апеляційного суду Одеської області від 18 січня 2016 року у справі №501/4815/14, яким в позовних вимогах банка до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення відмовлено, тому позивач набув право на пред`явлення вимоги до відповідачки саме з 18 січня 2016 року, проте звернувся до суду з цим позовом лише 06 вересня 2022 року.

18. Крім того, апеляційний суд не перевірив складові заборгованості, нарахованої банком, не визначив момент, станом на який нарахована заборгованість, не врахував, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилися у зв`язку з пред`явленням до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

19. Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не поданий.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

20. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 02 червня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір

№ ODILGK01420097, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 18 825,00 доларів США на умовах, визначених договором, строком до 02 червня 2021 року.

21. Цього ж дня в забезпечення виконання вказаного кредитного договору між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, відповідно до якого передано в іпотеку квартиру

АДРЕСА_1 .

22. Рішенням Іллічівського міського суду від 21 квітня 2014 року у справі №501/4815/13-ц в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ODILGK01420097 від 02 червня 2006 року в розмірі 8552,52 доларів США, що за курсом НБУ складало 68 334,63 грн, звернено стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки АТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом і з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

23. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 січня 2016 року у справі №501/4815/13-ц заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21 квітня 2014 року скасовано, в позовних вимогах ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення відмовлено.

24. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2016 року рішення апеляційного суду Одеської області від 18 січня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

25. Під час нового розгляду справи №501/4815/13-ц ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 червня 2017 року у зв`язку із зверненням представника банку до суду із заявою про залишення без розгляду позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, було скасовано заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21 квітня 2014 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та залишено без розгляду позовну заяву банку про звернення стягнення на предмет іпотеки.

26. Підставою звернення із відповідною заявою про залишення позову без розгляду стали обставини здійснення державної реєстрації за банком права власності на спірну квартиру, що вбачається з копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданої безпосередньо ОСОБА_1 , згідно якого 07 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу було здійснено державну реєстрацію квартири

АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «ПриватБанк».

27. Згідно з довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» №BN70V5EE396V5OQ6

від 30 жовтня 2017 року, ОСОБА_1 станом на 30 жовтня 2017 року не має заборгованості перед банком.

28. В подальшому, рішенням Іллічівського міського суду від 04 лютого

2019 року у справі №501/1009/17 скасовано рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко С. В. про реєстрацію за ПАТ КБ «ПриватБанк» права власності на квартиру

АДРЕСА_1 , яке було прийняте 12 жовтня 2016 року о 14:31:05; скасовано у державному реєстрі прав на нерухоме майно реєстраційний запис приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу про право власності 16869555, дата, час державної реєстрації 07 жовтня 2016 року о 16:04:49 на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «ПриватБанк»; поновлено відомості у державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_1 , що передували скасованим записам. Постановою Одеського апеляційного суду від 02 вересня 2021 року зазначене рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 лютого 2019 року залишено без змін.

29. Апеляційним судом установлено, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором, яка 02 листопада 2016 року була погашена за рахунок предмету іпотеки шляхом реєстрації права власності на квартиру за банком, у зв`язку із скасуванням такої реєстрації була поновлена банком.

30. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за договором №ODILGK01420097 від 02 червня 2006 року, станом на 17 серпня

2022 заборгованість ОСОБА_1 склала 29 062,56 доларів США, яка складається з: 6924,56 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 7152,70 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 2677,50 доларів США - заборгованість з комісії за користування кредитом; 12307,80 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

31. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

32. Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

33. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

34. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

35. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

36. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

37. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

38. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

39. Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду в повній мірі не відповідає.

Щодо доводів касаційної скарги про застосування строків позовної давності

40. Звертаючись до Верховного Суду з касаційною скаргою, ОСОБА_1 посилалася зокрема на те, що апеляційний суд не звернув увагу на пропуск банком строку позовної давності, оскільки право на звернення із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором виникло у позивача з моменту ухвалення рішення апеляційного суду Одеської області від 18 січня 2016 року у справі №501/4815/14, проте банк звернувся до суду з цим позовом лише 06 вересня

2022 року.

41. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

42. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

43. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

44. За приписами частин третьої-п`ятої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

45. Оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду, то заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 367/2259/15 (провадження № 14-333цс18)).

46. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

47. Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачка не заявляла клопотання про застосування позовної давності, таких доводів не містить і її відзив на позовну заяву.

48. З огляду на вказане вище та враховуючи, що матеріали справи не містять клопотання відповідачки про застосування строку позовної давності, доводи касаційної скарги щодо неврахування апеляційним судом її доводів про пропуск банком строку позовної давності є безпідставними та необґрунтованими.

Щодо доводів касаційної скарги про незгоду зі складовою заборгованості, нарахуванням банком процентів та штрафних санкцій після зміни виконання строку основного зобовязання

49. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

50. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором

51. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

52. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

53. Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження

№ 14-10цс18)

54. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) викладено висновок про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

55. Встановлення строку дії кредитного договору має важливе значення для правильного вирішення справи з огляду на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі

№ 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18)).

56. Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом») (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16).

57. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зазначено, що: «визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду».

58. У справі, яка переглядається, суди встановили, що у жовтні 2013 року банк звертався до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, проте після неодноразового розгляду справи в судах різних інстанцій звернувся до суду із заявою про залишення без розгляду позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки.

59. Підставою для такого звернення стали обставини здійснення державної реєстрації за банком права власності на спірну квартиру, що вбачається з копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданої безпосередньо ОСОБА_1 , згідно якого 07 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу було здійснено державну реєстрацію квартири АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «ПриватБанк».

60. Отже банк використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені і штрафів за порушення умов договору.

61. Водночас, задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, апеляційний суд не врахував, що такими діями АТ КБ «ПриватБанк» як кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, у зв`язку із чим у банка відсутнє право нараховувати проценти за користування кредитом, пеню та штрафи після закінчення строку дії кредитного договору.

62. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 здійснювала погашення кредитної заборгованості після жовтня 2013 року, що підтверджується як наданими нею квитанціями, так і наданою банком випискою з 02 червня

2006 року по 25 жовтня 2022 року по рахунку останньої, проте вказані суми зараховувалися банком не тільки на погашення кредитної заборгованості останньої, а й на погашення пені, комісії та процентів за користування кредитними коштами, які були нараховані після закінчення строку дії кредитного договору.

63. Апеляційний суд вказаним обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам належної оцінки не надав.

64. Отже апеляційний суд, визначаючи розмір заборгованості відповідачки, належним чином не перевірив обґрунтованість позовних вимог банка з урахуванням зміни ним строку виконання основного зобовязання, не дослідив належним чином наданий позивачем розрахунок заборгованості в розрізі вже сплачених позичальником та зарахованих банком грошових сум на погашення платежів за комісією пенею та процентами, нарахованими після зміни виконання основного зобовязання, а отже, не з`ясував, з урахуванням цих фактів, дійсний розмір кредитної заборгованості, у зв`язку із чим дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

65. За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83-84, 228, 229, 235, 243, 264-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру заборгованості, наявності доказів, що її підтверджують).

66. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

67. Переглядаючи справу, суд апеляційної інстанції не врахував вищевказаних обставин та вимог процесуального законодавства, належним чином не перевірив доводів сторін, що призвело до неправильного вирішення справи.

68. Отже, фактичні обставини справи судом апеляційної інстанції у повному обсязі не встановлено, не надано належної правової оцінки зібраним у справі доказам у сукупності, а до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин, надання оцінки чи переоцінки зібраних у справі доказів, що позбавляє Верховний Суд можливості ухвалити власне рішення, колегія суддів дійшла висновку про скасування постанови суду апеляційної інстанції та направлення справи на новий розгляд до апеляційного суду.

69. Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, надати належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам та аргументам учасників справи, та вирішити спір відповідно до норм матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

70. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

71. Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

72. Оскільки справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

2. Постанову Одеського апеляційного суду від 10 листопада 2023 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович