ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6204/24 Справа № 199/6041/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2024 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря Кошари О.В

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2024 року,-

В С Т А Н О В И В:

22 липня 2014 року Моторного (транспортного) страхового бюро України звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 23.02.2011 на перехресті вулиць Чернишевського-Гоголя в м. Дніпропетровську, з вини ОСОБА_1 , який керував автомобілем «ДЕУ» державний номерний знак НОМЕР_1 сталася дорожньо-транспортна пригода. В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «Рено» державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ВАТ «СК «Універсальна». Згідно висновку від 25.03.2011 року розмір завданих збитків без податку на додаткову вартість склав 26 637,42 грн., які були відшкодовані потерпілому. Згідно постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2011 по справі № 3-1288/11 відповідача було визнано винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди. На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована. Розмір регламентної виплати склав 26 637, 42 грн., які просять стягнути з відповідача (а.с.3-4).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2024 року позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь моторного (транспортного) страхового бюро України витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування, в сумі 26 637 грн. 42 коп.

Також вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.168-170).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилається на неповноту дослідження наявних у матеріалах справи доказів та необґрунтованість судового рішення та просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що постанова Амур - Нижньодніпровського районного суду від 23.03.2011 року є помилковою, оскільки в ній не вірно зазначено його місце народження та адреса проживання. Також зазначає, що він не був учасником ДТП, так як в цей час перебував на стаціонарному лікуванні в лікарні МВС з 21.02.2011 року по 12.03.2011 року, що підтверджується випискою з епікризу історії хвороби № 247, а також, що надана постанова від 23.03.2011 року є копією (а.с. 129-129).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2011 року встановлено, що 23.02.2011 водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Део» державний номерний знак НОМЕР_1 не надав перевагу у русі автомобілю «Рено» державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі під керуванням ОСОБА_2 . Зазначена дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення ОСОБА_3 п. 16.11, 10.1 Правил дорожнього руху України, та ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Розмір завданих збитків згідно висновку від 25 березня 2011 року, який складено експертом ОСОБА_4 , склав 31 964 грн. 90 коп.

Відшкодування збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди сплачено Моторно (транспортним) страховим бюро України страхувальнику ОСОБА_3 в розмірі 26 637,42 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3563 від 16.08.2011.

Отже, сплативши відшкодування потерпілому, МТСБУ набуло право зворотної вимоги в порядку регресу до винної особи, якою в даному випадку є відповідач, у розмірі виплаченого відшкодування.

Оригінал постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2011, було витребувано судом в Амур-Нижньодніпровському районному суді м. Дніпропетровська та досліджено в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до положень ч.1 ст. 22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобіввстановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з пунктом 38.2.1. Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Отже, враховуючи той факт, що відповідачем вищевказані витрати позивачу в добровільному порядку до теперішнього часу не відшкодовані, позов є обґрунтованим та з відповідача на користь МТСБУ необхідно стягнути витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування в сумі 26 637, 42 грн.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що судом 1 інстанції не надано належної оцінки того, що він не є учасником ДТП так як на цей час перебував на стаціонарному лікуванні з 21.02.2011 по 12.03.2011 в лікарні ГУМВС в Дніпропетровській області, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки перебування відповідача на лікуванні не є доказом того, що він не був учасником дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 23.02.2011 на перехресті вулиць Чернишевського-Гоголя в м. Дніпрі, оскільки постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими доказами по справі.

Інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, власним тлумаченням норм права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Крім того, вказані доводи були предметом розгляду у суді першої інстанції та судом першої інстанції їм було надано обґрунтовану оцінку, а тому вони додатковому правовому аналізу не підлягають.

Крім того, апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої заперечення та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: