Провадження № 2-н/522/2488/24
УХВАЛА

12 вересня 2024 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Чорнуха Ю.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,-

ВСТАНОВИВ:

На адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, у якій заявник просив суд стягнути заборгованість по заробітній платі у сумі 50289 гривень.

Заява мотивована тим, що під час знаходження у трудових відносинах з боржником, останнім було нарахована, але не виплачена заробітна плата у сумі 50289 гривень за період червень-серпень 2024 рік.

За результатами автоматизованого розподілу справа передана для розгляду судді Приморського районного суду м. Одеси Чорнусі Ю.В.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Приписами ч.1 ст. 160 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» № 14 від 23.12.2011 (далі - Постанова № 14 від 23.12.2011) наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

При цьому, судовий наказ є особливою формою цивільного судочинства, в межах якої суд позбавлений можливості додатково збирати докази та додатково з`ясовувати обставини правовідносин.

Відповідно до п. 12 цієї Постанови № 14 від 23.12.2011 якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати. До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.

Таким чином, судом видаються судові накази у разі відсутності між сторонами спору про право, та наявністю документів на підтвердження перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а також документів, що вказують на розмір нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо.

Трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України).

Відповідно до п. 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Отже, в разі заявлення вимоги про стягнення невиплаченої працівникові суми заробітної плати до заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником у вказаний період роботи.

Заявник не надав суду належних доказів перебування у трудових відносинах. З долучених до заяви документів не можливо встановити період перебування заявника у трудових відносинах.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст. 95 Кодексу законів про працю України).

Відповідно до ст. 97 Кодексу законів про працю України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника (ч. 3 ст. 24 Закону України «Про оплату праці»).

Згідно ст. 30 Закону України «Про оплату праці» при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Відповідно до ст. 49 Кодексу законів про працю України роботодавець зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

З викладеного вбачається, що на підтвердження розміру нарахованої заробітної плати за конкретний період можуть бути надані документи, які мають містити інформацію не тільки про посадовий оклад працівника, а й відомості щодо фактично нарахованої заробітної плати, розміру відрахувань та суми, що належить до виплати. Адже в порядку наказного провадження згідно п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України суд може розглянути вимогу про стягнення саме нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати. Без належних та достатніх доказів щодо розміру нарахованої заробітної плати, яка належить до виплати працівнику, суд позбавлений можливості визначити яка саме сума заробітної плати підлягала виплаті заявнику, який розмір заборгованості та чи є вимога ОСОБА_1 безспірною.

На підтвердження заявлених вимог про стягнення суми заборгованості заявник додав лише відповідь Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський» від 26.08.2024 за вих. № 01-08/878, згідно якої заробітна плата заявника з розрахунку за 1 місяць роботи на підприємстві 16763 гривень. Однак, вказана довідка не містить відомостей про те, яка сума заробітної плати була нарахована працівнику за конкретні місяці та підлягає виплаті працівнику, але не була йому виплачена.

Відповідно до ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу;

Враховуючи те, що заявником не надано доказів перебування у трудових відносинах у період, за який пред`явлено вимогу, а також не надано довідки від роботодавця про нараховану, але невиплачену заробітну плату, а відтак відсутнє підтвердження безспірності заявленої вимоги, суд дійшов висновку, що заява про видачу судового наказу подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Отже, ОСОБА_1 слід відмовити у видачі судового наказу про стягнення з Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 50289 гривень, роз`яснивши заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку наказного провадження, після усунення недоліків заяви. Суд також роз`яснює, що відповідно до ч. 2 ст. 161 ЦПК України, особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині 1 ст. 161 ЦПК України, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Керуючись ст. 19, 160, 161, 163, 165, 166, 258-261 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 50289 гривень.

Роз`яснити заявнику (стягувачу), що відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 165 цього Кодексу не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку наказного провадження.

Роз`яснити заявнику (стягувачу), що відповідно до ч. 2 ст. 161 ЦПК України особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині 1 ст. 161 ЦПК України, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Юлія ЧОРНУХА