Провадження №: 4-с/336/43/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Щасливої О.В.,

розглянувши скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 26 червня 2024 року звернулася до суду із скаргою на бездіяльність посадових осіб Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) щодо відмови в скасуванні арешту майна ОСОБА_1 , накладеного під час здійснення виконавчого провадження.

В заяві зазначив, що в провадженні Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення донькою повноліття. Рішення суду, на підставі якого здійснювалось виконавче провадження, заявник виконав повністю, що підтверджує інформацію в зверненні директора повного товариства «Нікітіч, Передерій. «Ломбард «Карат», з яким заявник перебуває у трудових відносинах, про суму відрахованих з його заробітку аліментів. В межах вказаного виконавчого провадження постановою державного виконавця від 16.08.2008 року накладений арешт на все майно боржника. Виконавче провадження за рішенням суду від 14.08.2006 року про стягнення з заявника на користь заінтересованої особи аліментів на утримання дитини, строки зберігання якого спливли, знищено.

Хоча підстави для забезпечення виконавчого провадження і відпали, Комунарський відділ державної виконавчої служби відмовив заявнику в скасуванні арештів з посиланням на частину 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Так як наявність арешту на належне йому майно у відсутність не лише виконавчого провадження, а й невиконаних зобов`язань порушує його право, просить про зобов`язання уповноважених посадових осіб Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) скасувати арешт, накладений постановою державного виконавця від 18.06.2008 року в виконавчому провадженні про стягнення з нього на користь заінтересованої особи аліментів на утримання дитини.

В судове засідання учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце вирішення заяви, не з`явилися.

Заявник звернувся із письмовою заявою, яка містить прохання про задоволення заяви та розгляд справи без його участі.

Представник суб`єкта оскарження надав суду заяву з проханням про вирішення заяви у відсутність представника, на розсуд суду.

Заінтересована особа, належним чином повідомлена про дату, час та місце вирішення скарги, до суду не з`явилася, клопотання про відкладення судового засідання або про вирішення скарги без її участі суду не надала.

За вказаних обставин суд у відповідності до ст. ст. 211, 450 ЦПК України вирішує справу у відсутність її учасників.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані учасниками справи докази, суд знаходить скаргу, такою, що підлягає задоволенню, з наступних міркувань.

Судом встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження з виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.08.2006 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Комунарським відділом держаної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції 18 червня 2008 року винесено постанову про арешт майна боржника (а. с. 13).

На час звернення заявника до суду виконавче провадження, строк зберігання якого сплив, знищено, як випливає з інформації начальника Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) (а. с. 13).

Згідно із ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Примусове виконання рішень в Україні покладається в тому числі і на Державну виконавчу службу (ст. 5 Закону України „Про виконавче провадження").

Процедура судового контролю за виконанням судових рішень внормована Розділом УП ЦПК України, саме в русло оскарження дій виконавця спрямовує заявник свої вимоги.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З наведеного положення цивільного процесуального законодавства випливає, що предметом цього судового розгляду є з`ясування, чи діяв державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законодавством України про виконавче провадження, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню, та, чи не порушено рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення право чи свободу учасника виконавчого провадження.

Підставою для задоволення скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця за змістом ст. 451 ЦПК України є сукупність таких складових, як встановлена судом неправомірність рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця і порушення права сторони виконавчого провадження цими рішеннями, діями чи бездіяльністю.

Обов`язки державних виконавців визначені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, розв`язуючи цю скаргу, суд повинен перш за все встановити, чи відповідають вимогам законодавства прийняті державним виконавцем під час здійснення вказаного провадження рішення та виконавчі дії.

Законом України «Про виконавче провадження», в редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваних рішень державного виконавця, внормовано право державного виконавця застосовувати такий захід забезпечення виконавчого провадження, як накладення арешту на майно боржника» (ст. ст. 25, 27, 32, 52 Закону).

Суд вважає, що дії державного виконавця, в провадженні якого перебував виконавчий документ, яким є виконавчий лист з виконання рішення суду, що набрало сили закону і є обов`язковим для виконання, діяв правомірно, прийнявши оскаржуваний захід забезпечення виконавчого провадження.

Разом з тим, на час вирішення цієї скарги відсутнє виконавче провадження з виконання рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої доньки на користь матері дитини, в забезпечення якого на майно заявника накладений арешт.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» внормовано зняття арешту з майна боржника.

За змістом частини 4 вказаної статті, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (1); надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника (2); отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах (3); наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням (4); відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно (5); отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову (6); погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника (7); отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову (8); підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону (9); отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності" (10).

З наведеного положення закону випливає, що перелік випадків, коли арешт майна припиняється за постановою виконавця, є вичерпним і до нього не відносяться випадки зняття арешту, коли виконавче провадження, при здійсненні якого він застосований, знищено за спливом строку зберігання.

У відповідності до частини 5 ст. 59 Закону у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Як зазначено в пункті 1 роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07.02.2014 року, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

У відповідності до висновків в постановах Верховного Суду у справах № 707/1530/21 від 25.-5.2022 року, № 21/17-008 від 01.11.2021 року право власності боржника під час або після завершення виконавчого провадження підлягає захисту за наявності самого порушеного права, встановлення недоцільності чинного арешту майна та можливості його зняття за рішенням суду у відповідності до вимог ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» при зверненні боржника до суду у формі скарги на дії державних виконавців, і ці висновки у відповідності до ст. 263 ЦПК України враховує суд при розв`язанні подібних правовідносин.

Як випливає із змісту ч. 3 ст. 451 ЦПК України, яка внормовує судове рішення за наслідками розгляду скарги в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено.

З наведеного слідує, що лише сукупність таких передумов, як правомірність дій виконавця та відсутність порушень права заявника може зумовити відмову в задоволенні скарги, а ці вимоги не є самостійними підставами для залишення скарги без задоволення, про що свідчить застосування поєднувального сполучника «і».

Накладення арешту на майно боржника є процесуальною дією виконавця; збереження арешту за відсутності виконавчого провадження, в межах якого був застосований арешт, позбавляє сенсу вжитий державним виконавцем захід виконавчого провадження і посягає на право власника реалізовувати свої права повною мірою.

Окрім наведених міркувань на користь задоволення скарги, суд враховує і ту обставину, що рішення, чиє виконання характеризується особливостями у вигляді сплати систематичних платежів протягом певного періоду, а саме: до досягнення дитиною повноліття, тобто до 4 серпня 2015 року, виконано заявником в повному обсязі, як свідчить про те зміст звернення до відділу державної виконавчої служби, особи з якою ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах (а. с. 15), що означає не лише відсутність виконавчого провадження, де боржником є заявник, а й навіть відсутність у нього невиконаних зобов`язань в цьому провадженні.

За вказаних обставин збереження арешту майна є таким, що посягає на право заявниці як власника.

У зв`язку з викладеним суд констатує наявність порушення права заявника, яке в даному випадку не може бути усуненим діями або рішеннями державного виконавця, оскільки встановлені судом обставини не підпадають під коло підстав для скасування арешту майна самим виконавцем, тому навіть у відсутність ознак протиправності в поведінці виконавця вважає за необхідне скаргу задовольнити та у обраний заявником спосіб поновити його порушене право, не констатуючи ознак неправомірності в бездіяльності уповноважених посадових осіб відділу державної виконавчої служби щодо нескасування арешту майна заявника.

Керуючись ст. ст. 447-451, 260, 352-355 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на бездіяльність посадових осіб Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), 69104, м. Запоріжжя, вул. Європейська, 16, , задовольнити.

Зобов`язати уповноважених посадових Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) скасувати арешт майна ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця від 18.06.2008 року під час здійснення виконавчого провадження з виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.08.2006 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстровий номер обтяження: 20.06.2008 15:05:37 за номером 7427038 реєстратором Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою, 69104, м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, 25-б, НОМЕР_2; ІНФОРМАЦІЯ_2 ; підстави для реєстрації обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АМ № 604434, 18.06.2008, Комунарський відділ ДВС Запорізького МУЮ, д. в. Чепурна О.Г., об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно; власник ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_3 , причина відсутність коду: інші причини відсутності коду, АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали.

Суддя О.В. Щаслива