Справа № 674/678/24
Провадження № 2/674/393/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 року м.Дунаївці

Дунаєвецький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючої судді Шафікової Ю.Е ,

за участю секретаря Проценко Л.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дунаївці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 в інтересах якого діє адвокат Керницька Оксана Вікторівна звернувся в суд з позовом (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог), в якій просить стягнути з ОСОБА_4 інфляційні втрати в розмірі 14114 грн. 23 коп. та 3% річних в розмірі 4101 грн.57 коп..

В обґрунтування позовних вимог вказала, що рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 20.04.2012 року по справі № 2206/113/12 стягнуто з відповідача на користь позивача, заборгованість в сумі 32577 грн.72 коп., яка складається із основної заборгованості в сумі 27585 грн 59 коп.; інфляційних в сумі 3645 грн 35 коп.; та 3% річних у сумі 1346 грн 78 коп., а також судовий збір в розмірі 326 грн та інформаційно-технічне забезпечення справи в сумі 120 грн..

Постановою про повернення виконавчого документа від 25.12.2014 виконавчий лист №2/2206/129/12 від 23.05.2012 про стягнення заборгованості повернуто стягувачу. Згідно постанови в боржника відсутні кошти та майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку майна є безрезультатними. Стягнення проведено частково на суму 1 734,00 грн. Залишок боргу становить 30843,72 грн. Таким чином, у вказаному виконавчому провадженні не стягнуто з боржника основної суми боргу 27 585,59 грн. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зазначає, що з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року втрати від інфляції становлять 14 114,23 грн.; три проценти річних становлять 4101,57 грн., а тому звертається до суду та просить задовольнити позов.

Ухвалою судді Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 06 травня 2024 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 20 травня 2024 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 24 червня 2024 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження відмовлено.

Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 24 червня 2024 року прийнято заяву представника позивача ОСОБА_1 про зменшення розміру позовних вимог.

04.06.2024 року від представника відповідача адвоката Войналовича О.М. на адресу суду надійшов відзив, згідно якого відповідач позов не визнає, у задоволенні позову просить відмовити. Підставою для позову слугує те, що згідно заочного рішення Дунаєвецького районного суду від 20.04.2012 року у справі №2206/113/12 вирішено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість в розмірі 32577 грн.72 коп., яка складається із основної заборгованості в сумі 27585 грн 59 коп.; інфляційних в сумі 3645 грн 35 коп.; та 3% річних у сумі 1346 грн 78 коп., а також судовий збір в розмірі 326 грн. та інформаційно-технічне забезпечення справи в сумі 120 грн. За твердженням позивача, в результаті перебування вказаного рішення на примусовому виконанні з відповідача було стягнуто лише 1734 грн. боргу, а отже основна сума боргу залишилась незмінною. В якості підтвердження своїх вимог позивач надав копію заочного рішення та копію розписки. Предметом тієї справи є розписка ОСОБА_4 від 02.01.2010 року згідно якої він позичив у ОСОБА_3 гроші в сумі 27585,59 грн. та зобов`язувався їх повернути до 01.03.2010 року. Вказана розписка не містить підпису ОСОБА_4 .. Крім того, 10.05.2024 року представник відповідача ознайомився з матеріалами вказаної справи, подав заяву про перегляд заочного рішення, так як спірна розписка не містить підпису боржника. Оскільки заочне рішення не є остаточним та підлягає перегляду, то висновок про нарахування інфляйних витрат та 3% річних буде передчасним.

14.06.2024 представник позивача ОСОБА_1 подала відповідь на відзив, в якій позовну заяву підтримує у повному обсязі та просить задовольнити, вказала, що доводи та міркування, викладені представником відповідача у відзиві на позовну заяву є необгрунтованими. Відповідач не вірно зазначає, що позивач просить стягнути 3% річних та інфляційних втрат на підставі розписки. Підставою для нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат є заочне рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 20.04.2012 по справі №2206/113/12, згідно якого із відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто заборгованість. Підстав для перегляду заочного рішення немає, відповідач повідомлявся про дату та час розгляду справи, належним чином, однак в судові засідання не з`явився, у зв`язку з чим було прийнято заочне рішення. Відповідачу ОСОБА_4 , відомо про те, що рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 20.04.2012 року по справі №2206/113/12 з нього стягнуто заборгованість як мінімум із 2014 року, ОСОБА_4 здійснив часткове погашення боргу на суму 1734,00 грн.

02.07.2024 року від представника відповідача адвоката Войналовича О.М. на адресу суду надійшов відзив на уточнену позовну заяву про зменшення позовних вимог, вважає, що зменшенні позовні вимоги не підлягають до задоволення. Підставою для позову слугує те, що відповідач, взяв у борг у позивача гроші в сумі 27585,59 гривень та зобов`язався їх повернути до 01.03.2010 року про що написав власноручно розписку від 02.01.2010 року. Вказані обставини підтверджуються заочним рішенням Дунаєвецького районного суду від 20.04.2012 року у справі №2206/113/12, яке на думку позивача є преюдинційним у даній справі. Разом з тим, ані оригіналу розписки від 02.01.2010 року, ані її копії позивач не надав. Відповідач надав копію розписки від 02.01.2010 року, яка міститься в матеріалах справи №2206/113/12, проте така розписка не містить підпису відповідача, а тому відповідач заперечує факт отримання грошей в борг. А відтак нарахування інфляційних втрат та 3% річних є необґрунтоване, адже здійснене на неіснуюче зобов`язання.

19.07.2024 року представник позивача ОСОБА_1 подала відповідь на відзив, в якій вважає, що доводи та міркування, викладені представником відповідача у відзиві від 02.07.2024 на позовну заяву є необґрунтованими. Наявність заборгованості відповідача перед позивачем в межах даної справи встановлена рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 20.04.2012 по справі № 2206/113/12, яке є чинним та підлягає обов`язковому виконанню. Окрім того, боржник, ОСОБА_4 , сам визнавав факт отримання боргу в позику від ОСОБА_3 та не повернення суми боргу вчасно, оскільки здійснив часткове погашення боргу в 2014 році.

Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримала повністю та просила задовольнити з підстав викладених у ній.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив та просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві.

Суд, заслухавши представника позивачки та представника відповідача, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 20.04.2012 року у справі №2206/113/12 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за розпискою від 02.01.2010 року на суму 27585 грн. 59 коп. задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , заборгованість в сумі 32577 грн.72 коп., яка складається із основної заборгованості в сумі 27585 грн 59 коп.; інфляційних в сумі 3645 грн. 35 коп.; та 3% річних у сумі 1346 грн. 78 коп., а також судовий збір в розмірі 326 грн та інформаційно-технічне забезпечення справи в сумі 120 грн.

Вказане рішення набрало законної сили 04.05.2012 року та 23.05.2012 року видано виконавчий лист.

25.12.2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення стягувачу виконавчого листа №2/2206/129/12 виданого 23.05.2012 Дунаєвецьким районним судом про стягнення заборгованості 32577 грн. 72 коп., у зв`язку з тим, що в боржника відсутні кошти та майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними. Стягнення проведено частково на суму 1734,00 грн. Залишок становить 30 843,72 грн.

30.07.2024 року ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 20 квітня 2012 року в цивільній справі № 2206/113/12 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу відмовлено.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, на час розгляду вказаної справи заочне рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 20.04.2012 року у справі №2206/113/12 є чинним. Доказів його виконання відповідачем у добровільному чи примусовому порядку матеріали справи не містять.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Доводи представника відповідача адвоката Войналовича О.М., щодо відсутності грошового зобов`язання за розпискою, оскільки вона не підписана відповідачем, суд не приймає до уваги, оскільки вказана вказана розписка є не оспореною, недійсною в судовому порядку не визнавалась, натомість заочне рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 20.04.2012 року у справі №2206/113/12 щодо стягнення боргу за означеною розпискою має прєюдиційне значення.

Предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судового рішення про стягнення грошових коштів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 14-16цс18 (686/21962/15-ц) щодо необхідності відступити від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20.01.2016 у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Крім того, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено.

Зволікання відповідача з виконанням судового рішення, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з них судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати індексу інфляції та трьох процентів річних.

Щодо періоду стягнення індексу інфляції та трьох процентів річних слід зазначити наступне.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Цивільного кодексу України). Загальна позовна давність становить три роки.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства", рішення від 20.09.2011 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"), що застосовується як джерело права при розгляді справ судами згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, служить законним цілям встановлення правової визначеності та остаточності. Воно захищає потенційних відповідачів від прострочених позовів, які буде тяжко заперечити, та несправедливості, яка може мати місце, якщо суд буде змушений ухвалити рішення щодо подій, які відбулися у віддаленому минулому, спираючись на докази, які могли стати недостовірними та неповними внаслідок давності.

Разом з цим, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року, дія якого постановами Кабінету Міністрів України неодноразово продовжувалася.

Також, у п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Окрім того, згідно з п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Таким чином, якщо закінчення строку позовної давності за вимогами позивача припадає на час дії карантину або воєнного стану, то він продовжується на строк їх дії.

Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем здійснено розрахунок суми інфляційних втрат та 3% річних за період з 12.03.2017 року до 23.02.2022 року за невиконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області у справі №2206/113/12 від 20.04.2012 року.

Розмір заборгованості відповідно до наданого розрахунку складає 18215 грн.80 коп., з яких 14114 грн. 23 коп. сума інфляційних втрат та 4101 грн. 57 коп. 3% річних за відповідні періоди.

Наданий позивачем розрахунок суд приймає до уваги, оскільки останній відповідає вищевказаним нормам закону, та не спростований відповідачем.

Правилами ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних втрат за неналежне виконання судового рішення в розмірі 18215 грн.80 коп., з яких 14114 грн. 23 коп. сума інфляційних втрат та 4101 грн. 57 коп. 3% річних.

Згідно з ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, судовий збір в розмірі 968 грн. 96 коп. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 інфляційні втрати в розмірі 14114 грн. 23 коп. та 3% річних в розмірі 4101 грн.57 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 968 грн.96 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи :

позивач ОСОБА_3 (місцезнаходження АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач - ОСОБА_4 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) -Повний текст рішення складено 17 вересня 2024 року.

Суддя Ю. Е. Шафікова