Провадження № 2/742/576/24
Єдиний унікальний № 742/1171/24
15 серпня 2024 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
головуючого - судді Короткої А.О.,
при секретарі судового засідання Сірій І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -
ОСОБА_1 подала до суду позов до ОСОБА_2 , в якому просила визнати автомобіль марки Kia Sorento, 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.р.н. НОМЕР_2 , об`єктом спільної сумісної власності та стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 142394,63 грн, як вартість частини даного автомобіля, а також судові витрати по справі.
Свої вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що з 16.06.2001 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який 01.10.2019 за рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області був розірваний.
За час спільного проживання в шлюбі подружжям за спільні кошти у 2019 році був придбаний автомобіль марки Kia Sorento, 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.р.н. НОМЕР_2 , який був зареєстрований на ім`я відповідача ОСОБА_2 .
Після розірвання шлюбу, даний автомобіль разом зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу знаходиться у відповідача. Між сторонами була усна домовленість, що автомобіль відповідач подарує їхньому спільному сину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Коли ОСОБА_2 користувався автомобілем, то він був у поганому стані, але сподіваючись, що відповідач дотримається своєї обіцянки та подарує придбаний за спільні кошти автомобіль сину, ОСОБА_1 за власний рахунок здійснила повний капітальний ремонт транспортного засобу, проте колишній чоловік без її відому у 2021 році продав вищевказаний автомобіль, а отримані за нього кошти залишив собі. Від спільних знайомих позивачка дізналася, що автомобіль він продав за 7500,00 доларів США, тобто на власний розсуд, без погодження розпорядився майном, яке перебувало у спільній сумісній власності подружжя. Пізніше ОСОБА_2 обіцяв віддати позивачці половину коштів за проданий автомобіль, однак так цього і не зробив.
ОСОБА_1 зазначила, що у березні 2023 року вона мала намір звернутися до суду з позовною заявою про поділ спільного автомобіля, у зв`язку з чим зробила попередньо його оцінку, та вартість автомобіля, згідно з довідкою №30/03/2023 виданою ФОП ОСОБА_4 за курсом НБУ становила 7050,00 доларів США, тобто 266984,00 грн. Проте відповідач знову запевнив, що віддасть їй половину коштів за проданий автомобіль, однак досі цього не зробив, тому позивачка змушена була звернутися до суду з відповідним позовом, так як у позасудовому порядку вирішити цей спір неможливо.
У судове засідання позивачка не з`явилася, проте завчасно подала до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд розглянути справу за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечувала (а.п.31).
Відповідач у судове засідання не з`явився також, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання (а.п.43, 47). Відзив та своїх заперечень стосовно позову до суду не подав. У зв`язку з цим суд відповідно до ст.280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з того, що згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Суд оцінює правовідносини, факти та обставини, які вже відбулися в минулому та надає їм правову оцінку в процесі судового розгляду конкретної справи, який обмежується предметом і підставами позову.
Так, достовірно встановленим фактом є те що сторони перебували у юридичному шлюбі у період з 16.06.2001 по 01.10.2019, що також підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 (а.п.7) та копією заочного рішення Прилуцького міськрайонного суд Чернігівської області №742/2067/19 від 01.10.2019 (а.п.8-9).
Відповідно до копії довідки №024/2-09-1773, виданої 12.12.2023 головою комітету самоорганізації населення №2 Заудаївського мікрорайону Прилуцької міської ради Чернігівської області про склад сім`ї, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , також до складу зареєстрованих входять: ОСОБА_2 співвласник, ОСОБА_5 син, ОСОБА_6 син (а.п.6).
Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , автомобіль марки Kia Sorento, 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.р.н. НОМЕР_2 , 07.02.2019 був зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 (а.п.10).
Згідно з довідкою №30/03/2023 ФОП ОСОБА_4 від 30.03.2023 автомобіль марки Kia Sorento, V-2497, 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , станом на 30.03.2023 має середню ринкову вартість за курсом НБУ 7050,00 доларів США, тобто 266984,00 грн (а.п.15 ,18-19).
Курс Національного Банку гривні до долара США на день звернення до суду становив 37,9717 грн (а.п.13).
Автомобіль марки Kia Sorento, 2005 року випуску, на сайті AUTO.RIA, в середньому коштує 7500,00 доларів США, тобто 284789,25 грн, що підтверджується витягом із сайту AUTO.RIA від 19.02.2024 (а.п.12).
Відповідно до довідки головного сервісного центру МВС регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м.Києві №31/26-1207 від 27.03.2024 та реєстраційної картки ТЗ серії НОМЕР_4 , автомобіль марки Kia Sorento, 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.р.н. НОМЕР_2 , чорного кольору, від 07.02.2019 зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 , адреса власника: АДРЕСА_1 (а.п.36, 37).
Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, суд застосовує наступні норми права та наводить мотиви їх застосування.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до ч.4 якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом.
Частинами 1 та 3 ст.355 ЦК України визначено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.
Разом з тим, відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст.60, 61 СК України).
Правова конструкція ст.60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.
Відповідно до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.
За змістом ст.69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Як роз`яснено в пунктах 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (ст.368 ЦК України).
Відповідно до ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Придбавши вищевказаний автомобіль під час перебування в шлюбі, позивачка та її чоловік відповідач набули право спільної сумісної власності на спірне майно відповідно до зазначених положень та право ОСОБА_1 на рівну частку в майні презюмується.
Правовий аналіз ст.60, 63, 69 СК України та ст.328, 331, 368, 372 ЦК України дає підстави для висновку про те, що автомобіль марки Kia Sorento, 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.р.н. НОМЕР_2 , який був придбаний подружжям Зеленських у 2019 році за спільні кошти у період шлюбу, беззаперечно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і будь-яких доказів щодо належності цього майна лише відповідачу, на якого вказаний автомобіль зареєстрований, суду не надано, а тому визначення в даному майні частки кожного з них є цілком можливим.
Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно з ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Отже, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 16.06.2001 по 01.10.2019. За час шлюбу, а саме: 07.02.2019 подружжям був придбаний автомобіль марки Kia Sorento, 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.р.н. НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 , що, відповідно до ст.60 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Оскільки добровільно сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, суд вважає, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, а тому розділяє спільний автомобіль на дві рівні частини, визнавши за позивачкою право приватної власності на такий автомобіль у розмірі частини, що складає 142394,63 грн від повної вартості автомобіля, та які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивачки.
Протягом розгляду цивільної справи відповідач ОСОБА_2 на підставі норм ст.12, 81 ЦПК України не скористався своїми процесуальними правами та не надав до суду ні відзиву, ані жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування, а відтак несе ризик настання наслідків, пов`язаних із невчиненням відповідних процесуальних дій, в даному випадку - ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.
Позивачкою заявлена вимога про поділ спільного майна подружжя, яка оплачена судовим збором у сумі 1423,94 грн, тому враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, то з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1423,94 грн.
На підставі наведеного та ст. 8, 41, 124, 129 Конституції України, ст.15, 319, 321, 325, 328, 331, 355, 368, 372 ЦК України, ст.57, 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України, керуючись ст.2, 3, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 142, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) про поділ спільного майна подружжя задовольнити.
Автомобіль марки Kia Sorento, 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.р.н. НОМЕР_2 , визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , грошові кошти у сумі 142394 (сто сорок дві тисячі триста дев`яносто чотири) гривні 63 копійки, як вартість частини автомобіля марки Kia Sorento, 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.р.н. НОМЕР_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , судовий збір у розмірі 1423 (тисяча чотириста двадцять три) гривні 94 копійки.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено та підписано 26.08.2024.
Позивач, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя Анна КОРОТКА