Справа № 936/1/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 вересня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.,

суддів Собослоя Г.Г., Джуги С.Д.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, за наявними в матеріалах справи доказами цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», в інтересах якого діє адвокат Романенко Михайло Едуардович, на рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 04 червня 2024 року, ухвалене суддею Павлюк С.С., в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості

встановив:

У грудні 2023 ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначало, що 11.04.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено угоду №200500810 щодо кредитування - кредитний договір, відповідно до умов якого (повернення, платності, строковості) банк надав відповідачу у користування кредитні кошти в розмірі 18 394,92 грн., з встановленим строком користування з 11.04.2016 по 11.04.2019 року, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

20.07.2020 ТОВ "Діджі Фінанс" набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору №7_БМ від 20.07.2020, укладеного за результатами публічних торгів (аукціону) лоту №GL16N618071 проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі №910/11298/16 відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за зазначеним кредитним договором. ПАТ «Банк Михайлівський», правонаступником якого є ТОВ "Діджі Фінанс", виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк.

Станом на 27.12.2023 загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 79 339,28 грн. Заборгованість розрахована станом на дату укладання договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020 укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» та зафіксована у додатку до договору реєстрі кредитних договорів. Заборгованість за кредитом у сумі 51 400,68 грн., а сума збитків з урахуванням 3% річних 4 630,23 грн. та сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 23 308,37 грн. Разом заборгованість становить - 79 339,28 грн.

Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 04 червня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції обґрунтовує своє рішення тим, що позивачем було пропущено строк загальної позовної давності. Вказує, що загальний строк позовної давності сплив і посилання позивача на тривалі судові спори щодо приналежності права вимоги кредитору суд вважає неповажною причиною для поновлення пропущення строку.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ТОВ «Діджи Фінанс» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що судом не з`ясовано всі обставини справи, зокрема те, що на території України з березня 2020 року було оголошено карантин у зв`язку з поширенням хвороби COVID-19, тому строки позовної давності не застосовуються.

Також посилається на ту обставину, що оригінал кредитного договору після укладення договору факторингу не було надано товариству, що унеможливлювало заявити даний позов раніше. Оригінал було передано позивачу тільки на початку 2023 року із закінченням відповідного виконавчого провадження.

ОСОБА_1 подав письмову позицію (відзив) на апеляційну скаргу в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Зазначає, що позивачем було пропущено строк звернення до суду з позовом, оскільки такий закінчився 11.04.2022.

Також зазначає, що строк нарахування заборгованості закінчується 11.04.2019, тобто з кінцевою датою дії договору і подальше нарахування заборгованості є неправомірне. Вважає, що позивачем взагалі не доведено розмір заборгованості, оскільки апелянтом не вказано як саме він нараховував відсотки та не наведено ніяких розрахунків такої заборгованості.

Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду у справі з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Апеляційним судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до кредитного договору № 200500810 від 11.04.2016 банк надав позикодавцеві кредит у сумі 18 394,92 грн на споживчі потреби строком на 1095 днів, тобто до 11.04.2019. Розмір процентної ставки за кредитом становить 0,0001% річних. Разом з тим клієнту було відкрито іменну картку, на яку було зараховано кредитні кошти в національній валюті, тобто в гривні.

Крім цього, як додаток до кредитного договору було надано графік платежів за якими мало здійснюватись погашення боргу, а також довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту. Обсяг щомісячного платежу становить 1257 грн.

20.07.2020 ТОВ "Діджи Фінанс" набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору №7_БМ від 20.07.2020, укладеного за результатами публічних торгів (аукціону) лоту №GL16N618071 проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі №910/11298/16 відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за зазначеним кредитним договором.

Відповідно до вказаного договору відступлення права вимоги, право грошової вимоги за кредитним договором №200500810 від 11.04.2016 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс».

Станом на 20.07.2020 згідно витягу з реєстру боржників ПАТ «Банк Михайлівський» загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 51400,68 грн., 17 840,88 грн. заборгованість за кредитом; 33 559,8 грн. заборгованість за відсотками.

З матеріалів справи вбачається, що 19.12.2022 на адресу відповідача було надіслано претензію про сплату заборгованості за кредитним договором у строк до 31.01.2023(а.с. 6).

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.

За статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з частиною 2 статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено.

Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У пункті 3 частини 2 статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження заборгованості та її розміру позивач подав кредитний договір № 200500810 від 11.04.2016, графік платежів за якими мало здійснюватись погашення боргу, а також довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту. Крім цього, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до кредиторів на підставі договору №7_БМ від 20.07.2020.

Згідно виписки по розрахункам з 23.05.2016 по 27.07.2020 ОСОБА_1 користувався кредитними коштами та здійснював певні платежі. Цим підтверджується факт наявності правовідносин між кредитором та боржником.

Позиваючись до суду першої інстанції позивачем зазначалося, що строк позовної давності було пропущено з поважних причин, а саме у зв`язку з тим, що в ТОВ «Діджи Фінанс» були відсутні оригінали вищезазначених документів. Зокрема, виконавче провадження №66483131 та виконавче провадження №66491947 було закінчено 23.12.2022 та 17.01.2023 відповідно. Тобто, без оригіналів договору кредитування та інших документів позивач не зміг би належним чином довести обставини на які посилається.

На момент звернення до суду першої інстанції з позовом, а саме 29.12.2023 загальний трирічний строк позовної давності встановлений статтею 257 ЦК України сплив 11.04.2022. В позовній заяві позивачем було заявлено клопотання про поновлення строку позовної давності, однак в обґрунтування пропущення такого строку вказує саме наявність тривалого судового спору щодо приналежності права вимоги кредитору.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

В апеляційній скарзі апелянт також посилається на іншу обставину, а саме на Закон України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Вважає, що такий строк не було пропущено у зв`язку з коронавірусною хворобою та подальшим введенням воєнного стану.

Постановою КМУ "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" № 211 від 11.03.2020 (зі змінами та доповненнями) та Постановою КМУ "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" № 1236 від 09.12.2020 (зі змінами та доповненнями) карантин встановлено з 12.03.2020 року до 30.06.2023 року на всій території України.

Апеляційний суд з даним твердженням погоджується з огляду на наступне. З березня 2020 року було внесено зміни до статті 257 ЦК України згідно яких загальний строк позовної давності був продовжений на строк дії карантину. Оскільки, строк дії договору був закінчений 11.04.2019, а після цього розпочався відлік загального строку позовної давності та в межах якого було введено в державі 12.03.2020 року карантин спричинений коронавірусом SARS-CoV-2". Карантинні обмеження закінчилися 30.06.2023, тобто до цього дня загальний строк позовної давності був продовжений.

Позивач звернувся із позовом 29.12.2023, тобто строк звернення до суду було дотримано.

Отже, суд першої інстанції обчислюючи строк позовної давності не врахував дану обставину і прийшов до помилкових висновків щодо пропущення строку загальної позовної давності.

Щодо кредитної заборгованості то з цієї обставини колегія суддів зазначає наступне.

ТОВ «Діджи Фінанс» у період з 11.04.2016 по 11.04.2019 нарахувало заборгованість у сумі 51 400,68 грн., яка складається з: 17 840,88 грн. заборгованість по тілу кредиту, 33 559,80 грн. заборгованість за доходами.

Водночас, позивачем було здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат у період з 27.12.2020 по 27.12.2023 і нараховано суму 23 308,37 грн інфляційних втрат та 4 630,23 грн штрафні санкції, що разом з основною сумою боргу становить 79 339,28 грн.

Проте, дане нарахування є помилковим. Нарахування слід проводити з моменту закінчення карантину до моменту звернення до суду з позовом.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2023 року в справі № 756/7895/21 зазначено, що Законом України від 16 червня 2020 року № 691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України, щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19» скасовано цивільну відповідальність (щодо сплати неустойки, штрафу, пені) за прострочення грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем) на період дії карантину або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину, тобто передбачено правило зворотної дії в часі положень цього Закону до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, щодо ненарахування штрафних санкцій під час дії карантину.

Тобто, у період з 30.06.2023 момент закінчення карантину до 29.12.2023 час звернення до суду з даним позовом, ТОВ «Діджи Фінанс» має право на отримання суму 3% річних та інфляційних втрат, які обраховуємо наступним чином: 51400.68 (основна сума боргу) x 3% (річні) : 365 днів х 183 (кількість днів прострочення) = 773,12 грн., сума трьох процентів річних від простроченої суми.

За період з 01.07.2023 по 31.12.2023 року встановлений індекс інфляції становить 100,48%. А звідси, 51400.68 (сума основного боргу) x 100,48% (індекс інфляції) = 51 647,40 грн. - 51400.68 = 246,72 гривні, інфляційних втрат.

Тож, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, що становить загальну суму 52 420,52 гривень з якої : 51 400,68 сума основного боргу; 773,12 грн., сума трьох процентів річних від простроченої суми та 246,72 гривні, інфляційних втрат.

Керуючись ст.ст.141, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задовольнити частково.

Рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 04 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВ «Діджи Фінанс» (адреса: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, ) загальну суму 52 420,52 гривень з якої : 51 400,68 сума основного боргу; 773,12 грн., сума трьох процентів річних від простроченої суми та 246,72 гривні, інфляційних втрат.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВ «Діджи Фінанс» (адреса: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, ) понесені судові витрати у розмірі 5368 грн. судового збору, з яких: 2 147,20 грн. за подання позовної заяви та 3220,80 грн. за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 06 вересня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: