Номер провадження: 22-ц/813/3788/24
Справа № 495/6417/23
Головуючий у першій інстанції Боярський О.О.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Дришлюка А.І., Драгомерецького М.М.

за участю секретаря - Триколіч І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 жовтня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи, та стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та позивачка ОСОБА_4 звернулися до суду з позовною заявою, яку в подальшому було уточнено до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи, та стягнення страхового відшкодування.

Свої позовні вимоги позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 обґрунтовують тим, що 24 грудня 2022 року ОСОБА_5 , керуючи вантажним автомобілем марки МАН, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по трасі Одеса-Рені М-15 125+200 м. в напрямку міста Татарбунари, у селі Михайлівка Білгород-Дністровського району Одеської області здійснив наїзд на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканку АДРЕСА_1 , яка внаслідок ДТП померла на місці пригоди до приїзду швидкої допомоги.

Цивільна-правова відповідальність водія автомобіля МАН, державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахованою за полісом №АТ2804241 у ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант».

За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 24 грудня 2022 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000877 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Таким чином, відповідно до норм статей 22, 24, 27 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у відповідача виник обов`язок щодо відшкодування шкоди в межах визначеного ліміту страхового відшкодування, тобто у розмірі 260000,00 грн..

Листом від 01 лютого 2022 року ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» повідомило про прийняте рішення у страховій справі, відповідно до якого розгляд страхової справи призупинено до отримання страховиком відповідного рішення щодо результатів розгляду кримінального провадження за фактом вищеописаної дорожньо-транспортної пригоди, а також просило надати документи, які б підтверджували факт перебування дітей на утриманні у загиблої ОСОБА_4 ..

08 лютого 2023 року на адресу ТДВ «СК «Альфа-Гарант» було надіслано заяву про долучення документів, а саме копії Витягу з ЄРДР №0000877, який підтверджує факт кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

10 квітня 2023 року на адресу ТДВ «СК «Альфа-Гарант» було надіслано заяву про долучення документів і уточнення виплати страхового відшкодування., а саме було долучено: довідку про отримання пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 від 23.02.2023 року, а також уточнено розмір страхової виплати. Загальний розмір страхового відшкодування у межах ліміту склав 260 000,00 грн..

Посилаючи на те, що рішення відповідача ТДВ «СК «Альфа-Гарант» про зупинення строків розгляду справи про виплату страхового відшкодування через відсутність постанови чи вироку суду є необґрунтованим та таким, що порушує право потерпілих на отримання страхового відшкодування, а тому згідно заяви про збільшення позовних вимог представник позивачів - адвокат Гудз Р.А. просить стягнути з відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «СК «Альфа-Гарант» на користь позивача ОСОБА_1 , який діє від свого імені та як законний представник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , страхове відшкодування витрат на утримання та моральної шкоди у загальному розмірі 159500,00 грн., а також пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 25659 грн. 84 коп., три відсотки річних у розмірі 1560 грн. 04 коп., інфляційні втрати у розмірі 2403 грн. 04 коп., що разом становить 29622 грн. 92 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн. 00 коп. та на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування витрат на утримання та моральної шкоди у загальному розмірі 100500,00 грн., пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 16168 грн. 11 коп., три відсотки річних у розмірі 982 грн. 97 коп., інфляційні втрати у розмірі 1514 грн. 14 коп., що разом становить 18665 грн. 22 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн. 00 коп.

Позиція відповідача у суді першої інстанції.

ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» надало на адресу суду відзив, згідно із якого просило відмовити у задоволенні позовних вимог позивачів у повному обсязі, оскільки вони є необґрунтованими та передчасними.

Зокрема, з огляду на те, що вина страхувальника Товариства не доведена, адже кримінальне провадження №0877 навіть не скеровано до суду.

Відповідно до первинної довідки НПУ ДТП трапилась з вини пішохода ОСОБА_4 та ототожнення страховика ТДВ СК «Альфа-Гарант» як страховика з винною особою в настанні ДТП і відповідно розповсюдження на неї положень статей 1187, 1166, 1188 ЦК України, а порядок виплати страхового відшкодування в разі наявності та доведення належними доказами вини страхувальника, зазначені в спеціальному Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 жовтня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх: ОСОБА_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи, та стягнення страхового відшкодування задоволено. Стягнено з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх: ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , страхове відшкодування витрат на утримання та моральну шкоду у розмірі 159 500,00 грн. Стягнено з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування витрат на утримання та моральну шкоду у розмірі 100 500,00 грн. Стягнено з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх: ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 25659,84 грн., три відсотки річних у розмірі 1560,04 грн., інфляційні витрати у розмірі 2403,04 грн. Стягнено з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_4 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 16168,11 грн., три відсотки річних у розмірі 982,97 грн., інфляційні витрати у розмірі 1514,14 грн. Стягнено з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх: ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн. Стягнено з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн. Стягнено з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь держави у розмірі 1073,60 грн..

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, з огляду на те, що в ході кримінального провадження за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24 грудня 2022 року, не повідомлено про підозру водію транспортного засобу MAN, днз НОМЕР_1 , обвинувальний вирок щодо нього не передано до суду та судом не винесено вирок по даній справі, а також відповідно до первинної довідки НПУ ДТП трапилась з вини пішохода ОСОБА_4 , за таких обставин позивачі наразі не мають жодних правових підстав для отримання страхового відшкодування.

Сповіщення сторін і заяви у справі.

Про судове засідання, призначене на 14 серпня 2024 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

09 серпня 2024 року від адвоката Гудз Р.А., яка дії в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , надійшла заява про відкладення розгляду справи, яка обґрунтована тим, що вона не зможе прийняти участь у судовому засіданні, що призначене на 14 серпня 2024 року о 11:00 год у зв`язку із перебуванням за кордоном.

Розглянувши вказану заяву про відкладення розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Колегія суддів звертає увагу, що у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, тому підстав для розгляду справи з обов`язковою участю сторін суд апеляційної інстанції не знаходить.

З матеріалів справи вбачається, що адвокат Гудз Р.А. як доказ підтвердження перебування за кордоном надала квитки маршрутом «Варшава - Майямі» та «Маямі - Варшава», дати виліту яких є 05 листопада 2023 року та 06 грудня 2023 року відповідно.

Додатково колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 29 квітня 2024 року заяву адвоката Гудз Р.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке призначено на 14 серпня 2024 року на 11 год. 00 хв. задоволено. Провести судове засідання, призначене на 14 серпня 2024 року на 11 год. 00 хв. в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «ВКЗ» (за посиланням на офіційному веб-порталі судової влади України vkz.court.gov.ua).

Отже, адвокат Гудз Р.А. мала змогу приймати участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «ВКЗ» за кордоном, однак таких дій вчинено не було.

Таким чином, поважність причин відкладення судом апеляційної інстанції не встановлена, заявники реалізували своє право на викладення відповідних аргументів та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторони у справі.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Повний текст судового рішення виготовлено 26 серпня 2024 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню в частині стягнення пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, трьох відсотків річних та інфляційних витрат з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову.

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що 24 грудня 2022 року ОСОБА_5 , керуючи вантажним автомобілем марки МАН, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по трасі Одеса-Рені М-15 125+200 м. в напрямку міста Татарбунари, у селі Михайлівка Білгород-Дністровського району Одеської області здійснив наїзд на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканку АДРЕСА_1 , яка внаслідок ДТП померла на місці пригоди до приїзду швидкої допомоги.

За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 24 грудня 2022 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000877 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Станом на час розгляду справи судом першої інстанції досудове слідство по зазначеному вище кримінальному провадженню ще триває, відомості про те, що обвинувальний акт по кримінальному провадженню скеровано до суду, відсутні.

Вищезазначене підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 28 грудня 2022 року Саратським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №576 а також Довідкою про причину смерті (до форми №106/0 №114, видається для поховання) від 26.12.2022 року, згідно якої ОСОБА_4 померла у віці 42 роки, причина смерті: Шок. Травми із залученням декількох ділянок тіла. ДТП та копією витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань.

Позивач ОСОБА_1 є чоловіком померлої ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 27 грудня 2002 року Михайлівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №18.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є дітьми померлої ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується відповідно:

- копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 18 липня 2007 року Михайлівською сільською радою Саратського району Одеської області, актовий запис №15;

- копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого 28 жовтня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №494;

- копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , виданого 25 травня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Саратського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №13.

Батько померлої ОСОБА_4 - ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 , виданого 10 лютого 2009 року Михайлівською сільською радою Одеської області, актовий запис №6.

Мати померлої ОСОБА_4 - ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 , виданого 18 січня 2010 року Михайлівською сільською радою Саратського району Одеської області, актовий запис №01.

Цивільна-правова відповідальність водія автомобіля МАН, державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахованою за полісом №АТ2804241 у ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант».

За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 24 грудня 2022 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000877 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Листом від 01 лютого 2022 року ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» повідомило про прийняте рішення у страховій справі, відповідно до якого розгляд страхової справи призупинено до отримання страховиком відповідного рішення щодо результатів розгляду кримінального провадження за фактом вищеописаної дорожньо-транспортної пригоди, а також просило надати документи, які б підтверджували факт перебування дітей на утриманні у загиблої ОСОБА_4 ..

08 лютого 2023 року на адресу ТДВ «СК «Альфа-Гарант» було надіслано заяву про долучення документів, а саме копії Витягу з ЄРДР №0000877, який підтверджує факт кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

10 квітня 2023 року на адресу ТДВ «СК «Альфа-Гарант» було надіслано заяву про долучення документів і уточнення виплати страхового відшкодування., а саме було долучено: довідку про отримання пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 від 23.02.2023 року, а також уточнено розмір страхової виплати. Загальний розмір страхового відшкодування у межах ліміту склав 260 000,00 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо позовних вимог про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22 ЦК України).

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяного внаслідок порушення його прав. Моральна шкода складається у фізичному болі і стражданнях, що фізична особа перетерпіла в зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у щиросердечних стражданнях, що фізична особа перетерпіла в зв`язку з протиправним поводженням щодо нього самого, членів його родини або близьких родичів; у щиросердечних стражданнях, що фізична особа перетерпіла в зв`язку зі знищенням або ушкодженням його майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини 1 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку» (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Згідно ч. 5 статті 1187 цього Кодексу особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1, п. 22.2 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

З огляду на викладене, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Цивільно- правова відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки МАН, державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахованою за полісом №АТ2804241 у ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант».

За положеннями ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Нормами п. п. 27.1, 27.3, ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Сума, заявленої у позові, до відшкодування моральної шкоди позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відповідає 12-ти мінімальним заробітним платам на день настання страхового випадку, що узгоджується з законом. Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є обґрунтованими, правомірними і підлягають задоволенню.

При цьому, суд першої інстанції вмотивовано вважав безпідставними доводи представника відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», що за фактом ДТП не завершено кримінальне провадження, відсутній вирок суду і тому даний позов є передчасним.

Судом першої інстанції правильно встановлено, спричинена позивачам внаслідок загибелі у зазначеній ДТП ОСОБА_4 , була завдана джерелом підвищеної небезпеки, яким правомірно володів водій ОСОБА_5 .. При цьому, відповідачем не доведено обставин завдання шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, що могло бути підставою для звільнення особи від відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Так, доводи сторони відповідача, що ДТП сталося внаслідок неправомірних дій пішохода ОСОБА_4 , не заслуговують на увагу, адже не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Відсутність вини та закриття кримінального провадження щодо водія забезпеченого страховиком транспортного засобу не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому з останнього має бути стягнута моральна шкода.

Щодо позовних вимог про стягнення пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, трьох відсотків річних та інфляційних витрат.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, трьох відсотків річних та інфляційних витрат, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не здійснив виплати страхового відшкодування позивачу безпідставно. Позивачі звернулися із заявою про виплату страхового відшкодування 12 січня 2023 року, отже, враховуючи, що Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», порушило строки виплати страхового відшкодування, а тому позивачі правомірно вимагають стягнення пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15,провадження № 14-68цс18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17, провадження № 12-14гс18, зазначила, що положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Уразі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (стаття 992 ЦК України).

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Згідно з частиною першою статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Тобто відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV та частиною другою статті 625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах.

Пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV визначено підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

У справі, яка переглядається, встановлено, що Листом від 01 лютого 2022 року ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» повідомило про прийняте рішення у страховій справі, відповідно до якого розгляд страхової справи призупинено до отримання страховиком відповідного рішення щодо результатів розгляду кримінального провадження за фактом вищеописаної дорожньо-транспортної пригоди, а також просило надати документи, які б підтверджували факт перебування дітей на утриманні у загиблої ОСОБА_4 , як це передбачено абзацом 4 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Таким чином, у діях страховика відсутня вина у простроченні виплати страхового відшкодування, що передбачає можливість застосування штрафних санкцій, оскільки відповідно до абзацу 4 пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик скористався своїм правом, передбаченим законом, для припинення перебігу строку для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування, а тому такий строк розпочався з моменту набрання законної сили рішенням суду першої інстанції, ухваленим у цій справі, в частині стягнення з відповідача на користь позивачів страхового відшкодування.

Відомості щодо результату розгляду кримінальної справи за фактом ДТП у матеріалах справи відсутні, проте питання про виплату позивачам страхового відшкодування та визначення його розміру було прийнято рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 жовтня 2023 року, ухваленого у цій справі. Зокрема, вказаним рішенням суду з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх: ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , стягнуто страхове відшкодування на утримання та моральна шкода у розмірі 159 500 гривень, а на користь ОСОБА_4 - 100 500 гривень..

Тобто саме з моменту набрання законної сили рішенням суду першої інстанції у цій справі про стягнення з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь позивачів страхового відшкодування, у страховика настане строк для виконання грошового зобов`язання та можливість застосування до нього цивільно-правової відповідальності за прострочення його виконання.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягають, так як на момент звернення позивачів до суду з позовом між ними та ТДВ «СК «Альфа-Гарант» не виникло боргових зобов`язань, що виключає можливість застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої пунктом 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV та частиною другою статті 625 ЦК України.

Зазначені правові висновки узгоджується із висновками Верховного Суду, викладених у постановах: від 21 квітня 2022 року у справі №447/2222/20, провадження №61-19906св21; від 15 серпня 2023 року у справі №513/730/21, провадження №61-8320св23; від 22 грудня 2023 року у справі №345/3049/22, провадження №61-11031св23.

Щодо інших доводів апеляційної скарги.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відсутність судового рішення у кримінальному провадженні є підставою для призупиння виплати страхового відшкодування заподіяного внаслідок ДТП, оскільки цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для часткового скасування рішення суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення інфляційних витрат з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову.

Розподіл судових витрат (судового збору і судових витрат на професійну правничу допомогу).

Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Позов задоволено частково, що становить 84,34% (308 288,14*100/260 000) від загальної ціни позову, а отже з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» необхідно стягнути судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 3214,37 гривень на користь держави, а судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 691,73 гривні компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У суді першої інстанції представник позивачів адвокат Гудз Р.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , заявляла про стягнення витрат на правничу допомогу у загальному розмірі 30 000 грн.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), акт виконаних робіт (детальний опис робіт, наданих послуг).

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір про надання правничої допомоги, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, акта виконаних робіт, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції представником сторони позивача адвокатом надано:

- договір про надання правничої допомоги від 23 травня 2023 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Гудз Р.А. (т. 1, а.с. 30-35);

- договір про надання правничої допомоги від 01 серпня 2023 року, укладений між ОСОБА_4 та адвокатом Гудз Р.А. (т. 1, а.с. 182-187);

- детальний опис робіт, складений адвокатом Гудз Р.А., згідно з яким остання надала послуги у вигляді супроводу цієї справи загальною тривалістю 26 год та загальною вартістю 30 000 грн (т. 1, а.с. 223-228);

Суд першої інстанції вважав, що визначена вартість наданої правничої допомоги у

розмірі 30 000 грн з огляду на предмет та підстави позову є обґрунтованою.

Представник відповідача заперечував проти визначеного розміру витрат на правничу допомогу, обґрунтовуючи тим, що справа є малозначною, а тому витрати на правничу професійну допомогу є завищеними.

Апеляційний суд зауважує, що згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За правилами оцінки доказів, встановлених ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18, від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19, від 12 травня 2021 року у справі №873/79/20).

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 у справі №755/9215/15-ц).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123 - 130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, пункту 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Жодним чином не заперечуючи права позивача отримати всі види професійної правничої допомоги, а так само не заперечуючи кваліфікацію адвоката, який надав якісні послуги відповідно до замовлення, суд на засадах пропорційності, враховуючи наведене вище та відповідно критеріїв статті 143 ЦПК України, зокрема, співмірності і розумності, оцінює понесені позивачем витрати з точки зору мінімально необхідного їх розміру, що підлягає віднесенню на сторону відповідача з покладенням на останнього обов`язку відшкодувати такі витрати.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 30 000 гривень, однак за результатами апеляційного розгляду справи витрати на правничу допомогу, понесені позивачами підлягають перерозподілу між сторонами пропорційно задоволених позовних вимог - 25 302 гривень, тобто по 12 651 гривень кожному позивачу.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 жовтня 2023 року в частині стягнення пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, трьох відсотків річних та інфляційних витрат скасувати.

Постановити нове судове рішення в цій частині.

У задоволенні позову ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, трьох відсотків річних та інфляційних витрат відмовити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 жовтня 2023 року в частині стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 30 000 гривень змінити, зменшивши їх розмір до 25 302 гривень, а саме: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 по 12 651 гривні.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» судовий збір за подання позовної заяви на користь держави у розмірі 3214 гривень 37 копійок.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Компенсувати Товариству з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 691 гривень 67 копійок за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 серпня 2024 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк