Справа №545/1479/24
Провадження № 2/601/501/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2024 року м. Кременець

Кременецький районний суд Тернопільської області у складі головуючого Мочальської В.М., за участю секретаря судового засідання Домінської І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременці в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, -

УСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Брайт Інвестмент» звернулось до суду із позовом, за змістом якого просить стягнути на свою користь з ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № від 21.01.2017 у розмірі 79711,58 гривень, а також судові витрати у виді сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу орієнтовний розмір яких 20 000 гривень.

Позовні вимоги ТОВ «Брайт Інвестмент» обґрунтувало тим, що 21.01.2017 між ОСОБА_2 та АТ «ОТП Банк» укладено договір про споживчий кредит №. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредитні кошти за послугою CARD. Відповідачем кредитні кошти отримані та деякий час здійснювалось погашення кредитної заборгованості. Останній платіж було здійснено 28.01.2021. У порушення умов кредитного договору відповідач своїх зобов`язань не виконав, що призвело до виникнення заборгованості.

24.03.2023 між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Брайт інвестмент» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Брайт інвестмент» перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № від 21.01.2017 в сумі 79711,58 гривень. Вказану суму заборгованості позивач просить стягнути з відповідача.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 24.04.2024 цивільний позов ТОВ «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості передано на розгляд за підсудністю до Кременецького районного суду Тернопільської області.

22.05.2024 ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області відкрито провадження у справі №293/201/24 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

12.06.2024 представник відповідача адвокат Медвідь І.М. подала відзив на позов, згідно якого заперечувала проти позовних вимог ТОВ «Брайт Інвестмент» та просила відмовити в задоволенні позову з підстав недоведеності отримання відповідачем примірника правил користування електронним платіжним засобом та тарифів банку на обслуговування електронного платіжного засобу, які діяли на момент укладення договору, недоведеності того, що після закінчення терміну дії електронного платіжного засобу, який сплив 2019 року, відповідачу під розписку передавався інший електронний платіжний засіб, а також надавалися правила користування електронним платіжним засобом та тарифи на обслуговування електронного платіжного засобу, позивач не надав первинних бухгалтерських документів, які підтверджують суму наданого відповідачу кредиту, кредитного ліміту (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки і інше), що унеможливлює перевірити правильність розміру нарахованої позивачем заборгованості за тілом кредиту, розмір якого позивач визначив у сумі 48391,21 грн., розрахунок заборгованості за договором розпочинається із дати 02 березня 2017 року, а не з дати, коли відповідач нібито отримав кредит шляхом встановлення йому відновлювальної кредитної лінії, даний розрахунок заборгованості стосується карткового рахунку НОМЕР_1 , в той час, як згідно розписки від 21.01.2017 відповідач отримав картку НОМЕР_2 .

25.06.2024 представник позивача подав відповідь на відзив вказавши, що здійснюючи операції по картці такі як оплата за товар, зняття готівки, поповнення картки, відповідач підтвердив існування правовідносин між ним і банком. Твердження викладені у відзиві не підтверджені жодними належними доказами та спростовані матеріалами справи.

30.07.2024 представник позивача адвокат Чміль Ю.В. подала заяву про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 11000 грн.

Представники сторін у судове засідання не з`явилися, подали клопотання про розгляд справи у їх відсутності.

Враховуючи те, що справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, сторони в судове засідання не з`явилися, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

В судовому засіданні встановлено наступне.

21 січня 2017 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №, що за правовою природою є змішаним договором Кредитного договору та Договору про видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток, згідно якого банк надав йому кредит на придбання товару/послуг у продавця на суму 4455,79 грн., на сплату послуг за надання виписок в електронному вигляді (смс-інформування) на суму 200,00 грн., загальна сума кредиту - 4655,79 грн., строк кредиту - 4 місяці, розмір процентної ставки - 0,01% річних та відкриття кредитного рахунку в гривнях, виготовлення кредитної картки типу VasterCard, порядок користування яким визначено правилами користування карткою, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, зі сплатою кредиту відповідно до графіка платежів та розрахунків.

Відповідно до розписки від 21.01.2017 ОСОБА_2 отримав картку № НОМЕР_2 «INSTANT CARD», термін дії 03/19 емітовану на його ім`я та ПІН-конверт. З правилами користування карткою та діючими тарифами АТ «ОТП Банк» ознайомлений.

24 березня 2023 року банком проведено розрахунок заборгованості за договором № CARD від 21.01.2017, картковий рахунок НОМЕР_3 про видачу та обслуговування міжнародних пластикових карток (особистих), в якому зазначено, що заборгованість боржника ОСОБА_2 на час проведення розрахунку становить 79711 грн 58 коп, використано коштів 99567 грн 26 коп, плата за обслуговування рахунку/ списання смс-інформування 13187 грн 54 коп, нараховано відсотків 49554 грн 37 коп, штраф 300 грн, надходження коштів на рахунок 82897 грн 59 коп.

Відповідно до звіту-рахунку про рух коштів по рахунку № НОМЕР_3 відповідача, останній активно користувався кредитними коштами по 28.01.2021.

24.03.2023 між AT «ОТП Банк» та ТОВ «Брайт Інвестмент» укладено Договір факторингу №24/03/23, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В., зареєстровано в реєстрі за №265.

Відповідно до умов даного Договору, ТОВ «Брайт Інвестмент» прийняв право грошової вимоги і став кредитором за кредитними договорами, укладеними між AT «ОТП Банк» та боржниками в розмірі Портфеля Заборгованості, зазначених у Реєстрі Боржників (Додаток №1 до Договору), зокрема за договором про надання споживчого кредиту № від 21.01.2017, укладеним між AT «ОТП Банк» та ОСОБА_2 .

Відповідно до платіжного доручення №46 від 24.03.2023 ТОВ «Брайт Інвестмент» перерахувало на рахунок АТ «ОТП Банк» грошові кошти в розмірі 7155000,00 гривень, призначення платежу: сплата згідно договору факторингу №24/03/23 від 24.03.2024.

29.02.2023 ТОВ «Брайт Інвестмент» направило ОСОБА_2 досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості та дострокове повернення кредиту. Станом на 26.02.2024 заборгованість складає 79 711,58 грн., яка включає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 48 391, 21 грн. та заборгованість за відсотками у розмірі 31 320,37 грн.

Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до ст.526, 612, 625 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У частинах першій та другій ст.639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1 ст.642 ЦК України).

Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною першою статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18.

Відповідно до п.1.6 договору проценти за користування кредитом нараховуються та сплачуються щомісяця одночасно з погашенням суми отриманого кредиту, виходячи із розміру процентної ставки, визначеної п.1.1 даного договору. Для розрахунку використовується база виходячи з 365 днів у році.

Згідно з п.1.6.1 договору проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, на фактичну суму непогашених кредитних коштів за фактичний час користування такими коштами, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році, виключаючи день видачі та виключаючи день повернення.

Пунктом.2.3 договору визначено строк дії кредитної лінії, який становить три роки з моменту підписання банком і позичальником цього договору.

Згідно з п.2.4 договору за користування кредитом, в тому числі прострочених кредитом та овердрафтом, банк нараховує проценти у розмірі встановленому тарифами банку та на дату укладення угоди розмір процентів становить 40% річних по операціях розрахунків карткою за товари, послуги та в мережі Інтернет, та по операціях зняття готівки в банках та пунктах видачі готівки.

За змістом п.1,2,4,5,6,7 ч.1 розділу ІІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Національного банку України від 05.11.2014 № 705, емісія електронних платіжних засобів у межах України проводиться виключно банками, що уклали договір з платіжною організацією платіжної системи та отримали її дозвіл на виконання цих операцій (крім банків, які здійснюють емісію електронних платіжних засобів для використання в межах цих банків). Емітент має право надавати користувачам для здійснення платіжних та інших операцій: 1) для власних потреб фізичних осіб - особисті електронні платіжні засоби.

Електронний платіжний засіб, за допомогою якого можна ініціювати переказ з рахунку користувача, має дозволяти ідентифікувати користувача. Ідентифікація користувача може здійснюватися за реквізитами електронного платіжного засобу, нанесеними на нього в графічному та електронному вигляді.

Банк має право передати електронний платіжний засіб у власність користувача або надати йому в користування в порядку, визначеному договором про використання електронного платіжного засобу (далі - договір).

Банк перед укладенням договору зобов`язаний ознайомити користувача з його умовами, тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобов`язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці в банку та на офіційному сайті в мережі Інтернет, а також надати на його вимогу в паперовій або електронній формі.

Договір укладається в письмовій формі (паперовій або електронній). Електронна форма договору має містити електронний підпис клієнта (представника клієнта) та уповноваженої особи банку відповідно до вимог, установлених Законами України Про електронні документи та електронний документообіг, Про електронні довірчі послуги та нормативно-правовим актом Національного банку з питань застосування електронного підпису в банківській системі України.

Договір може укладатися шляхом приєднання клієнта до публічної пропозиції укладення договору (оферта), розміщеної у загальнодоступному для клієнта місці в банку та на його офіційному сайті в мережі Інтернет.

Аналіз вище зазначених норм права свідчить про те, що належним доказом на підтвердження укладення договору, а також продовження його дії в тому числі і строку дії кредитної лінії є договір, який укладений у письмовій формі.

Судом встановлено, що між АТ «ОТП Банк» та відповідачем, укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту№ від 21.01.2017, що за правовою природою є змішаним договором Кредитного договору та Договору про видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит на придбання товару у продавця та шляхом використання кредитної лінії в межах встановленого кредитного ліміту.

АТ «ОТП Банк» належним чином виконані умови договору та надано відповідачу кредитні кошти на придбання товару на строк 4 місяці та у відповідності до п.2.3 цього договору, на строк дії кредитної лінії, що становить три роки з моменту підписання банком і позичальником цього договору, тобто строк дії кредитної лінії закінчився 21.01.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною першою статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Отже, на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Надаючи оцінку наданим позивачем доказам, а саме розрахунку заборгованості та звіту-рахунку за період з 02.03.20217 по 24.03.2023, суд констатує, що дані докази не являються належними для підтвердження продовження строку дії кредитного ліміту, який відповідно до договору становить 3 роки з моменту підписання договору і закінчився 21.01.2020.

Суд констатує, що відповідач, як у відзиві до позовної заяви, які були отримані позивачем, наполягав на недоведеності отримання відповідачем примірника правил користування електронним платіжним засобом та тарифів банку на обслуговування електронного платіжного засобу, які діяли на момент укладення договору, недоведеності того, що після закінчення терміну дії електронного платіжного засобу, який сплив 2019 року, відповідачу під розписку передавався інший електронний платіжний засіб, а також надавалися правила користування електронним платіжним засобом та тарифи на обслуговування електронного платіжного засобу, вказував , що позивач не надав первинних бухгалтерських документів, які підтверджують суму наданого відповідачу кредиту, кредитного ліміту (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки і інше), що унеможливлює перевірити правильність розміру нарахованої позивачем заборгованості за тілом кредиту, розмір якого позивач визначив у сумі 48391,21 грн., але позивач не скористався своїм правом надати письмові договори, на підтвердження продовження строку кредитування, що позбавляє суд можливості зробити висновок про наявність підстав для правомірного нарахування відсотків за користування кредитними коштами поза межами трьохрічного строку кредитування.

Враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження продовження строку кредитування визначеного договором, суд дотримуючись принципу змагальності сторін, позбавлений права витребувати докази з власної ініціативи, та відповідно до принципу диспозитивності констатує, що позивачем безпідставно нараховані відсотки за користування кредитними коштами після 21.01.2020.

Аналізуючи розрахунок заборгованості, суд здійснивши розрахунки, встановив, що станом на 21.01.2020 сума нарахованих відсотків за користування кредитними коштами становить 12762, 44 гривень, які на переконання суду нараховані позивачем відповідно до умов договору.

Натомість, враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не доведено правомірність нарахування відсотків за користування кридитними коштами після 21.01.2020 в розмірі 36791,93 гривень (49554,37 грн. (нараховані відсотки станом на 14.03.2023) 12762,44 грн( нараховані відсотки станом на 21.01.2020).

Відповідно до п.1.7 договору, за порушення строків або суми сплати щомісячного платежу позичальником він сплачує штраф за кожен факт порушення: 25 грн.

Згідно розрахунку заборгованості нараховані штрафи за порушення строку сплати щомісячних платежів, станом на 21.01.2020 в розмірі 300 гривень.

Враховуючи, що матеріали справи містять докази несвоєчасності виконання відповідачем умов договору то, на переконання суду, позивачем правомірно нараховані штрафи у вказаному розмірі.

Згідно п.1.1 договору, про надання споживчого кредиту № від 21.01.2017, сума на сплату послуг за надання виписок в електронному вигляді (смс-інформування) складала 200,00 грн.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022року у справі №496/3134/19 відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі №583/3343/19 й постанові Верховного Суду від 15.03.2021 року в справі: №361/392/20, та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування» (10.06.2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.1 та ч.2 ст.11, ч.5 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування».

Суд вважає, що умови договору щодо платного надання послуг з смс-інформування, є нікчемною, а тому позивачем нараховані кошти у сумі 2700 грн 76 коп на плату за обслуговування кредитної лінії та на смс-інформування, безпідставно.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилом ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № від 21 січня 2017 року та звітом-рахунком позивачем використано коштів по кредиту 99567 грн 26 коп, надійшло коштів на погашення кредиту 82897 грн 59 коп, нараховано плату за обслуговування рахунку /списання за смс-інформування у сумі 13 187 грн 54 коп, відсотки у сумі 49554 грн 37 коп та штраф у сумі 300 грн.

Судом встановлено, що відповідачем в порушення вимог кредитного договору не здійснено своєчасну сплату визначених кредитним договором платежів, в результаті чого станом на 14.03.2023 року виникла заборгованість.

Враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження продовження строку кредитування, та визнання судом безпідставно нарахованими відсотків за користування кредитними коштами після 21.01.2020 року, а також безпідставно нарахованих коштів за надання смс- інформацію, суд вважає за можливе здійснити розрахунок наявної заборгованості за кредитним договором самостійно.

Так, сума заборгованості за кредитним договором станом на 14.03.2023 становить 29732,11 копійок (99567 грн 26 коп (використано відповідачем кредитних коштів) + 12762,44 грн. (нараховані відсотки станом на 21.01.2020) + 300 грн. ( штрафи за несвоєчасне виконання умов договору) - 82897 грн. 59 коп. (кошти сплачені відповідачем на погашення кредиту).

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Щодо заявлених вимог про стягнення витрат на професійну правничу (правову) допомогу суд вважає зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч.ч.1-3 ст.137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 1-2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріали справи свідчать, що 01 травня 2023 року між ТОВ «Брайт Інвестмент» та адвокатським бюро «Юлії Чміль» в особі керуючого бюро Чміль Ю.В. було укладено договір №01/05-23 про надання правової (правничої) допомоги.

Згідно акту про надання правової допомоги №167 до договору про надання правової (правничої) допомоги №01/05-23 від 01.05.2023 адвокатське бюро «Юлії Чміль» в особі керуючого бюро Чміль Ю.В. надало позивачу послуги вартістю 11000 гривень. Претензій від позивача не надходило. Обсяг наданої правничої допомоги є наступним:

-ознайомлення з матеріалами справи та наданим пакетом документів, аналіз наданих документів, ознайомлення з судовою практикою та визначення перспективи справи - вартість робіт 3 000 грн;

-складання позовної заяви у тому числі формування пакету документів для подання позовної заяви з додатками для суду- вартість робіт 4 000 грн;

-складання відповіді на відзив вартість робіт 4000 грн.

Звіт складено та підписано відповідно, адвокатським бюро «Юлії Чміль» в особі керуючого бюро Чміль Ю.В. та клієнтом ТОВ «Брайт Інвестмент».

Натомість представник відповідача адвокат Медвідь І.М. у наданих суду письмових поясненнях від 21.08.2024 заперечує проти даного розміру витрат на правову допомогу та вважає їх завищеними.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Частиною 4 ст.137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК України).

Отже, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Розподіляючи витрати, понесені ТОВ «Брайт Інвестмент» на професійну правничу допомогу, суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Між тим, враховуючи характер виконаної адвокатом Чміль Ю.В. роботи наданої у зв`язку із розглядом справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної роботи, критерію необхідності подання відповідних документів зі сторони представника позивача, значимості таких дій у справі, та витраченого часу представником у даній справі, часткового задоволення позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 грн.

Також, суд звертає увагу на те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Щодо розподілу судового збору то суд зазначає, що за звернення до суду із позовом ТОВ «Брайт Інвестмент» було сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн, позов задоволено на 37,3%. Відтак, з відповідача на користь ТОВ «Брайт Інвестмент» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1129,43 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.258,263-265,273,279,354ЦПК України, суд ,-

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» -задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № від 21.01.2017 у розмірі 29 732 (двадцять дев`ять тисяч сімсот тридцять два) гривні 11 копійок, судові витрати у виді судового збору в розмірі 1129 (одну тисяча сто двадцять дев`ять) гривень 43 копійки та витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 (три тисячі гривень).

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент», адреса місцезнаходження: 49019, м. Дніпро, вул. Академіка Белелюбського, 54, офіс 402, .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації:

АДРЕСА_1 .

Представник відповідача: адвокат Медвідь Ірина Миколаївна, місце знаходження: 47003, вул. Шевченка, 75 б м. Кременець Тернопільської області.

Повний текст рішення складено 26.08.2024.

Головуючий