ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/8966/21 Номер провадження 22-ц/814/1601/24Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О.С. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Дряниці Ю.В.,

суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 грудня 2023 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2023 року ТОВ «Авентус Україна»звернулося до суду із вказаним позовом. Вказувало, що 29 грудня 2019 ркоу між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 1719426, відповідно до умов якого позичальнику надано на умовах строковості, повернення та платності кредитні кошти в розмірі 12 000 грн., шляхом перерахування на картковий рахунок позичальника зі строком користування 30 днів та сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,80 % в день. Позивач виконав свої зобов`язання з приводу надання грошових коштів та перерахував кошти на рахунок відповідача.

Однак позичальник взяті на себе зобов`язання порушив, та має заборгованість у розмірі 18 480 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 12 000 грн., заборгованості по відсоткахза період користування кредитом строком 30 днів - 6480 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за договором про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 1719426 від 29 грудня 2019 року в розмірі 18480 грн. та судові витрати.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 грудня 2023 позов ТОВ «Авентус Україна»задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» заборгованість за договором про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 1719426 від 29 грудня 2019 року у розмірі 16 536 грн., що складається з: заборгованості за кредитом 12 000 грн., заборгованості по відсотках за період користування кредитом строком 30 днів 4 536 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення оскаржив відповідач, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким задовольнити позов задовольнити у повному обсязі. Вказує, , що договір № 1719426 від 29 грудня 2019 року про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту з ТОВ «Авентус Україна» відповідач не укладав і жодних доказів перерахування йому коштів матеріали справи не містять.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з підтсав передбачених ст. 375 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 29грудня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, шляхом застосування електронного підпису відповідача з одноразовим ідентифікатором, укладений договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 1719426 , за умовами якого останній отримав кредит в сумі 12000 грн., строк кредиту становить 30 днів.

Згідно п.п. 1.3.1, 1.3.2 договору знижена процентна ставка становить 1,26 % від суми позики за кожний день користування позикою, у межах строку надання позики, зазначеного у п.1.2, а стандартна процентна ставка становить 1,80 % суми позики за кожний день користування позикою, у межах строку надання позики, якщо не виконанні умови для застосування зниженої процентної ставки або у межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування позикою.

Пунктом 1.6. договору встановлено, що позика надається шляхом перерахування товариством грошових коштів за реквізитами платіжної картки зазначеної позичальником в особистому кабінеті.

З графіку платежів, який є додатком № 1 до договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 1719426 від 29 грудня 2019 року вбачається, що сума позики становить 12000 грн., сума нарахованих процентів становить 4536 грн., загальна вартість кредиту становить 16536 грн.

Згідно листа № 5140-ВП від 02 вересня 2021 року ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» відповідно до договору ВП-200417-1 від 20 квітня 2017 року здійснено за дорученням ТОВ «Авентус Україна» наступні успішні перекази коштів на картки клієнтів: 29 грудня 2019 року на суму 12 000 грн., за маскою картки НОМЕР_1 , код авторизації 045296, номер транзакції в системі WayForPay creditplus 4686226.

З розрахунку заборгованості складеного позивачем вбачається, що заборгованість за договором № 1719426 від 29 грудня 2019 року становить 18 480 грн. та складається з: заборгованості за кредитом - 12000 грн., заборгованості по відсотках за період користування кредитом строком 30 днів 6 480 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір про надання споживчого кредиту підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора, а тому факт укладання з відповідачем 29 грудня 2019 року правочину доведений.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції вірно встановив, що 29 грудня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 1719426 в електронній формі шляхом надсилання позичальником електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію», за яким позивач перерахував кошти через платіжного провайдера ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» на банківську картку відповідача, відкриту в АТ КБ «ПриватБанк», яку ОСОБА_1 указав при заповненні заявки на отримання кредиту.

У договорі сторонами погоджено всі його істотні умови щодо суми позики, строку позики, сплати відсотків за користування позикою, розмір і тип процентної ставки.

20 грудня 2019 року ОСОБА_2 підписав одноразовим ідентифікатором Графік платежів, який є додатком № 1 до договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, у якому викладено інформацію про дату повернення позики, сплати нарахованих процентів та реквізитів для оплати. Зазначене у сукупності спростовує доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 договір № 1719426 про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту з ТОВ «Авентус Україна» не укладав.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності в матеріали справи доказів перерахування коштів за договором відхиляються, як безпідставні, і спростовуються наступним.

Відповідно до п. 1.6. договору, позика надається шляхом перерахування товариством грошових коштів за реквізитами платіжної картки, зазначеної позичальником в особистому кабінеті позичальника.

За інформацією ТОВ ФК «Вей Фор Пей», викладеною у листі № 5140-ВП від 02.09.2021 року ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» відповідно до договору ВП-200417-1 від 20.04.2017 здійснено за дорученням ТОВ «Авентус Україна» наступні успішні перекази коштів на картки клієнтів: 29.12.2019 на суму 12000 грн., за маскою картки НОМЕР_1 , код авторизації 045296, номер транзакції в системі WayForPay creditplus 4686226.

Отже, у колегія суддів відсутні підстави для сумніву, що ОСОБА_2 було перераховано визначену умовами договору позику, що підтверджується вищенаведеними доказами, та не спростовано відповідачем, який будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору не заявляв.

Таким чином, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (ст. 629 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстав для його скасування колегією суддів не встановлено

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з часу її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Ю. В. Дряниця

Судді Л. І. Пилипчук

О. В. Чумак