ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6364/24 Справа № 212/2768/24 Суддя у 1-й інстанції - Зімін М. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Бондар Я.М., Остапенко В.О.

за участю секретаря судового засідання Лідовської А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/2768/24 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди, з апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 квітня 2024 року, ухвалене у складі судді Зіміна М. В.., -

ВСТАНОВИВ:

У березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказав, що ОСОБА_2 у період з 01.11.1994 по 19.05.2005 працював у ПрАТ «Суха Балка» підземним прохідником з ведення вибухових робіт 5 розряду з повним робочим днем у підземних умовах (дільниця №19). З 2004 року ОСОБА_2 було встановлено професійні захворювання - ХОЗЛ, пиловий бронхіт, емфізема, вібраційна хвороба та третю групу інвалідності. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Довідкою розширеної експертної комісії №2 серії ДНА-03 №000362 від 16.02.2011 встановлений причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 з профзахворюванням від 16.09.2004 року, з 24.01.2011 року. Посилається на те, що у зв`язку із смертю батька позивачу завдано моральну шкоду. Моральна шкода полягає в тому, що позивач втратив близьку людину, що відображається на його психоемоційному стані, у зв`язку із чим у нього безсоння та позивач став дратівливим у стосунках з оточуючими його людьми. У зв`язку із отриманими професійними захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір якої позивач оцінює в 700 000 грн., яку просив стягнути з відповідача, а також покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 квітня 2024 року позовні вимоги задоволено частково - стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну смертю батька, пов`язаною з профзахворюванням в розмірі 310 000 гривень 00 копійок, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Вирішено питання по стягнення судового збору. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати ухваливши рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що ОСОБА_2 було повідомлено про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, та можливі-наслідки їх впливу на здоров`я, тож ОСОБА_2 свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та його наслідки.

В свою чергу, відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував. Більше того, на ПрАТ «Суха Балка» відповідно до вимог законодавства.

Будь-яких порушень законодавства про працю відносно позивача, які б знаходились у причинному зв`язку з настанням професійного захворювання, відповідач не вчиняв. Розмір моральної шкоди, що стягнений судом першої інстанції з ПрАТ «Суха Балка», не відповідає вимогам розумності, виваженості, справедливості.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 зазначив, що первинне заподіяння шкоди здоров`ю батька внаслідок професійного захворювання відбулось під час його роботи у відповідача та з вини відповідача. Згідно довідки розширеної експертної комісії №2 від 16.02.2011 року встановлено причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 з професійним захворюванням. Судом першої інстанції вірно встановлено факт заподіяння моральної шкоди смертю батька та його моральних страждань. Просив суд, рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду, яке проводилось в режимі відео-конференції, підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Позивач в судове засідання не з`явився про день та час слухання справи повідомлений належним чином, направив суду заяву з проханням розглянути справу без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, виходячи з наступного.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_1 та його батьком у свідоцтві про народження зазначено ОСОБА_2 . (а.с.10)

ОСОБА_2 працював у ПрАТ «Суха Балка» підземним прохідником з ведення вибухових робіт 5 розряду з повним робочим днем у підземних умовах (дільниця №19) у період з 01.11.1994 по 19.05.2005 (а.с.19-23).

24 вересня 2004 року було складено Акт розслідування професійного захворювання №55, а саме: вібраційної хвороби першого-другого ступеня, пиловий бронхіт першої стадії. Причиною професійних захворювань в акті зазначено пил, вібрації локальна. Обставиною виникнення профзахворювань слугувала праця на шахті «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка» підземним прохідником з ведення вибухових робіт. (а.с.17-18)

Відповідно до довідки МСЕК серії МСЕ-ДНА-01 №529688 від 28.11.2006 ОСОБА_2 повторно встановлено третю групу інвалідності з 01.11.2006 за профзахворюванням (а.с. 16, 16 зворотній бік).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.11).

Довідкою про причинний зв`язок смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом серії ДНА-03 №000362 від 16.02.2011, складеною Розширеною експертною комісією №2 встановлений причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 з профзахворюванням від 16.09.2004 року, з 24.01.2011 року (а.с.12).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, спричиненої смертю батька внаслідок професійного захворювання, суд першої інстанції вірно встановив, що відповідно до ст.ст.1167, 1168 ЦК України позивач має право для відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю батька внаслідок отриманого ним професійного захворювання з відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності правових підстав для стягнення моральної шкоди та із визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частинами 3 та 4 статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Відповідно ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві.

Отже, право члена сім`ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю особи, спричиненого професійним захворюванням, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності професійного захворювання і причинного зв`язку між смертю і професійним захворюванням, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім`ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і вона має право на її відшкодування на підставі ч.2 ст.1168 ЦК України, яка передбачає відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи членам її сім`ї.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати) визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки Обласного центру Медико-соціальної експертизи серії ДНА-03 №000182 від 25 січня 2008 року встановлений причинний зв`язок смерті ОСОБА_3 з встановленим їй за життя професійним захворюванням, що потягло за собою в подальшому смерть ОСОБА_3 , що передбачає право членів сім`ї померлого на відшкодування їм моральної шкоди.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно виходив з того, що втрата батька завдає позивачу фізичного болю та душевних страждань, яка виникла з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування на підставі ст.1167, ч.2 ст.1168 ЦК України, які передбачають відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи членам її сім`ї.

Апеляційний суд не приймає доводи скарги щодо необґрунтованості розміру відшкодування, оскільки відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31 березня 1995р., №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Смерть рідної людини, це не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання.

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Колегія суддів, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача, характер психологічної травми, яку вона отримала у зв`язку зі смертю рідної людини, конкретні обставини по справі, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача, яка втратила турботу та підтримку близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, вважає, що визначена судом сума відшкодування моральної шкоди у 310 000 грн. є справедливою та такою, що відповідає обставинам справи.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, зводяться до переоцінки доказів та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 квітня 2024 року немає.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: