Справа № 301/1549/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" серпня 2024 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в складі головуючої Даруда І.А., при секретарі Кинів Д.Л., за участі представника позивача - адвоката Попик В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник позивача адвокат Попик Василь Васильович до Приватного акціонерного товариства «Інтер-Поліс», де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілого ,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача - адвокат Попик В.В. звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Інтер-Поліс», де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілого

Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що 02.09.2022, близько 16 год. 40 хв., водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «Renault» моделі «Меgane» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , разом з пасажирами ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рухався у денний час доби, при опадах у вигляді дощу, на мокрій ділянці автодороги, яка вкрита асфальтобетоном, з лівим заокругленням дороги, яка має по одній смузі руху у кожному напрямку по вул. Центральній в с. Дунковиця, Берегівського району у напрямку м. Іршава, де навпроти будинку № 170 вказаної вище вулиці, під час руху не забезпечив безпеку дорожнього руху та грубо порушив вимоги п.п. 1.5; 2.3 «б»; 12.1 Правил дорожнього руху України від 10.10.2001, згідно яких:

п. 1.5 ПДР - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3 ПДР - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 12.1 ПДР - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

ОСОБА_2 будучи самовпевненим та самонадійним, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, при виборі безпечної швидкості руху під час проходження лівостороннього заокруглення автодороги на мокрому дорожньому покритті, не урахував дорожню обстановку та дорожні умови, чим не втримав керований ним автомобіль у межах своєї смуги руху, внаслідок чого втратив керованість свого автомобіля і як наслідок допустив виїзд керованого ним автомобіля на зустрічну смугу руху, де в стані бокового некерованого заносу допустив зіткнення з автомобілем марки «МАN» моделі «L 2000 8.163» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який в той час рухався у зустрічному напрямку зустрічною смугою руху.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир заднього пасажирського сидіння автомобіля марки «Renault» моделі «Меgane» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_1 , згідно судово-медичного висновку отримав тілесні ушкодження у виді: дифузійного забою головного мозку, закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 2 ступеню, внутрішньо-шлуночковий крововилив, травматичний субархноїдальний крововилив, травми діафрагми, розриву діафрагми справа, травматичний гемоторакс, посттравматичний гемоторакс справа, закритий уламковий перелом діалізу ключиці.

Враховуючи локалізацію, характер і механізм виникнення всіх встановлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_1 виникли від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею по ударному механізму спричинення, або в результаті співударянням з тупими предметами та напрямком дії сил перпендикулярно, якими були виступаючі частини салону автомобіля, де потерпілий ОСОБА_1 знаходився на місці заднього пасажирського сидіння легкового автомобіля.

Тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, дифузного забою головного мозку, внутрішньо-шлуночкового крововиливу, травматичного субдурального крововиливу, розриву діафрагми справа, правобічного посттравматичного гемотораксу - ці ушкодження є небезпечними для життя в момент їх спричинення і за цією ознакою, згідно п.2.1.3 в); 2.1.3 л) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом № 6 МОЗ України «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби» від 17.01.1995 слід кваліфікувати як тяжкі тілесні ушкодження.

Вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 02.08.2023 справа № 297/3379/22 водія автомобіля марки «Renault» моделі «Меgane» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Вказаний вирок не набрав законної сили, оскільки ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, яка перебуває на розгляді у Закарпатському апеляційному суді. Розгляд справи призначено на 25.07.2024.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Renault» моделі «Меgane» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_2 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» згідно полісу № 210186584.

Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становила 320 000 грн.

04.11.2023 позивач ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Попик В.В. відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) звернувся до відповідача ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та додатками до нього, у якому була зазначена вся відома інформація про обставини цієї пригоди.

02.12.2023 ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Попик В.В., у межах строків передбачених ст. 37 Закону № 1961-IV, надіслав на адресу ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» заяву про страхове відшкодування із додатками, які передбачені ст. 35 даного Закону, з вимогою виплатити страхове відшкодування пов`язане із втратою годувальника, витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, а також моральної шкоди.

Заява про страхове відшкодування з додатками, яку подав ОСОБА_1 , була вручена відповідачу 11.12.2023.

Станом на 25.04.2024 жодної відповіді на заяву ОСОБА_1 про виплату страхового відшкодування від ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» не надходило, жодних розрахунків із позивачем здійснено не було. Таким чином, невиплата відповідачем страхового відшкодування позивачу у визначений законом строк є протиправною та порушує право останнього на отримання страхового відшкодування за шкоду, завдану у дорожньо-транспортній пригоді.

Також, відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 13110 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Мукачівська центральна районна лікарня» у зв`язку з отриманими під час ДТП тілесними ушкодженнями 12 днів: з 02.09.2022 по 14.09.2022.

Крім цього, відповідно до виписки із медичної -карти стаціонарного хворого № 3902/2023 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Лікарня Святого Мартина» у зв`язку з отриманими під час ДТП тілесними ушкодженнями 14 днів: з 28.02.2023 по 14.03.2024. Таким чином, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в сукупності 26 днів.

У зв`язку з наведеним, страхове відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого становить: (6500*1/30) * 26 днів - 5633,33 грн.

Також, свої вимоги позивач обгрунтував тим що, розмір не отриманого доходу для ОСОБА_1 , який є непрацюючою повнолітньою особою, підлягає з розрахунку мінімальної заробітної плати відповідно до п.5, п.9 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затверджений постановою КМУ від 26.09.2001 № 1266.

Тому розмір відшкодування повинен становити: 26 днів непрацездатності на середньоденну заробітну плату за один календарний день, яка визначається шляхом ділення мінімальної заробітної плати на середньомісячну кількість календарних днів (30,44), тобто 26 х (6500:30,44) = 5551,90 гривень.

Відповідно до ст. 25 Закону № 1961-ІУ шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить у разі встановлення III групи інвалідності -12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Таким чином, страховиком повинно бути виплачене страхове відшкодування ОСОБА_1 у розмірі 78000 грн. (12 мінімальних заробітних плат *6500).

Відповідно до ст. 26-1 Закону № 1961-ІУ страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Отже, розмір відшкодування моральної шкоди становить (78000+5551,90+5633,33)*5% = 4459,26 грн.

У зв`язку з наведеним загальний розмір страхового відшкодування ОСОБА_1 становить: 78000+5551,90+5633,33+4459,26 = 93644,49 грн.

Незважаючи на вищевикладене відповідач не здійснив виплати жодних коштів позивачу.

Також, 31.05. 2024 року представником відповідача, адвокатом Гусєв П.В. було подано відзив на позовну заяву згідно якого останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зменшити витрати на правову допомогу позивача у зв`зку із непропорційністю ціни позову та розідити судові витрати в розмірі 4000,00 грн. з позивача, з наступних підстав.

В дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 02.09.2022 року за участю транспортного засобу «Рено» державний номерний знак НОМЕР_1 має нести відповідальність винна особа в дорожньо-транспортній пригоді.

Відповідно до п. 36.2. Закону України № 1961-IV Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Відповідно до абз. 5 пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV у разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Тобто строк на прийняття рішення продовжився до закінчення та встановлення всіх обставин ДТП.

У зв`язку з чим строк на проведення страхового відшкодування продовжується до моменту надання всіх документів потрібних для її проведення.

Лише після надання всіх документів щодо обставин ДТП Страховиком буде сплачено страхове відшкодування з урахуванням норм абз. 5 пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV.

Водночас на сьогодні Позивачем не було надано вироку, який набрав законної сили, до заяви про виплату страхового відшкодування.

Разом з тим, вироком суду з винуватця ДТП вже було стягнуто шкоду завдану внаслідок ДТП, а отже винуватець ДТП виконав деліктне зобов`язання за вказаним ДТП та у страховика немає обов`язку повторно виконувати обов`язок.

Також зазначив, що згідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки, винна особа виконала обов`язок з відшкодування шкоди, то Позивач відмовився від будь-яких деліктних зобов`язань щодо даного страхового випадку та отримання відшкодування шкоди з ОСОБА_5 є припиненням зобов`язання у зв`язку з повним відшкодування шкоди.

Водночас, представником позивача - адвокатом Попик В.В. було надано відповідь на відзив, згідно якого останній просив позовну заяву задовольнити в повному обсязі з підстав які вже були наведені в позовній заяві, зазначив, що з доводами викладеними представником відповідача у відзиві сторона позивача не погоджується, оскільки такі є необгрунтованими.

Також, третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 було надано письмові пояснення на позовну заяву згідно яких, останній погодився з доводами та вимогами позивача. Також зазначив, що оскільки вирок Берегівського районного суду від 02.08.2023 року відносно нього ОСОБА_2 , по справі № 297/3379/22 ще не вступив у законну силу,так як ним подано на вирок апеляційні скарги з відповідних мотивів, про що стороною позивача надано відповідні докази, на даному етапі немає підстав стверджувати, що його вина у ДТП, а відповідно і в спричиненні тілесних ушкоджень позивачеві, встановлена вироком суду. В даній же справі по змісту позовної заяви випливає, що питання його вини вже ні в кого, по крайній мірі, в позивача, не викликає сумніву. Доведеність вини конкретної особи впливає на об`єм і підставність цивільно-правової відповідальності із відповідними наслідками. Саме тому, зважаючи на зміст позовної заяви, значення для даної справи має не дата слухання справи апеляційним судом, доведеність вини конкретної особи на основі рішення суду, що вступило в законну силу.

Також, ОСОБА_2 звернув увагу суду на те, що позивачем по даній справі було заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні, про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, який було задоволено частково, що підтверджується Вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 02.08.2023 року.

В судове засідання позивач не з`явився, натомість подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, але за участі його представника.

Представник позивача, адвокат Попик В.В. в судовому засіданні позовні вимоги викладені в позовній заяві підтримав, просив суд такі задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Інтер-Поліс» - адвокат Гусєв П.В. в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, натомість подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши представника позивача - адвоката Попика В.В., дослідивши письмові докази у справі, встановивши вимоги і заперечення сторін, визначившись з правовідносинами між сторонами і нормою права, яка підлягає застосуванню до правовідносин сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Доведено, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Renault» моделі «Меgane» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_2 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» згідно полісу № 210186584 (а.с.57).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

У статті 3 цього Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є : шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).

Суд, обгрунтовуючи підстави, покладені в основу задоволення цього позову, вважає за доцільне розмежувати обгрунтування стягнення щодо матеріальної і моральної шкоди.

Підстави відшкодування відповідачем матеріальної шкоди, завданої позивачу наступні.

Згідно з пунктом 35.1 статті 35 Закону № 1961-ІV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Закону № 1961-ІV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Виключний перелік підстав для відмови у здійсненні страховиком страхового відшкодування передбачений у статті 37 Закону № 1961-ІV.

Згідно з підпунктами 37.1.1-37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-ІV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

У відповідності до копії повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, копії опису поштового відправлення та трекінгу поштового відправлення (а.с.32-35) позивачем дотримано вимоги Закону про повідомлення страховика, додані до нього документи, однак в установлені строки страхове відшкодування не виплачено.

Рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку (пункт 36.7 статті 36 Закону № 1961-ІV).

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З огляду на презумпцію вини завданої шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Непереборна сила - це юридична категорія і підлягає оцінці, виходячи із об"єктивних даних в момент ДТП. Згідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 16.06.2018, який міститься у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача (а.с.10-14 справа № 732/1349/18) відсутні дані щодо швидкості руху автомобіля і дослідження гальмівного шляху. Володілець джерела підвищеної небезпеки не є стороною у цій справі. Про наявність доказів непереборної сили страховиком суд не повідомлено.

Судом, враховується, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «Renault» моделі «Меgane» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , разом з пасажирами ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рухався у денний час доби, при опадах у вигляді дощу, на мокрій ділянці автодороги, яка вкрита асфальтобетоном, з лівим заокругленням дороги, яка має по одній смузі руху у кожному напрямку по вул. Центральній в с. Дунковиця, Берегівського району у напрямку м. Іршава, де навпроти будинку № 170 вказаної вище вулиці, під час руху не забезпечив безпеку дорожнього руху та грубо порушив вимоги п.п. 1.5; 2.3 «б»; 12.1 Правил дорожнього руху України від 10.10.2001

ОСОБА_2 будучи самовпевненим та самонадійним, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, при виборі безпечної швидкості руху під час проходження лівостороннього заокруглення автодороги на мокрому дорожньому покритті, не урахував дорожню обстановку та дорожні умови, чим не втримав керований ним автомобіль у межах своєї смуги руху, внаслідок чого втратив керованість свого автомобіля і як наслідок допустив виїзд керованого ним автомобіля на зустрічну смугу руху, де в стані бокового некерованого заносу допустив зіткнення з автомобілем марки «МАN» моделі «L 2000 8.163» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який в той час рухався у зустрічному напрямку зустрічною смугою руху.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир заднього пасажирського сидіння автомобіля марки «Renault» моделі «Меgane» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_1 , згідно судово-медичного висновку отримав тілесні ушкодження у виді: дифузійного забою головного мозку, закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 2 ступеню, внутрішньо-шлуночковий крововилив, травматичний субархноїдальний крововилив, травми діафрагми, розриву діафрагми справа, травматичний гемоторакс, посттравматичний гемоторакс справа, закритий уламковий перелом діалізу ключиці.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди.

Із вихідних даних, зафіксованих в момент події, та доказів, наданих у розпорядження суду, стверджувати про непереборну силу, було б припущенням, що при доказуванні неприпустимо.

Отже, стверджувати про умисел потерпілого для звільнення власника джерела підвищеної небезпеки від обов"язку відшкодувати шкоду, підстави відсутні.

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 13110 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Мукачівська центральна районна лікарня» у зв`язку з отриманими під час ДТП тілесними ушкодженнями 12 днів: з 02.09.2022 по 14.09.2022.(а.с. 28-31)

Крім цього, відповідно до виписки із медичної -карти стаціонарного хворого № 3902/2023 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Лікарня Святого Мартина» у зв`язку з отриманими під час ДТП тілесними ушкодженнями 14 днів: з 28.02.2023 по 14.03.2024(а.с 23-24). Таким чином, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в сукупності 26 днів.

У зв`язку з наведеним, страхове відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого становить: (6500*1/30) * 26 днів - 5633,33 грн.

Із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_1 не працевлаштований, тому розмір неотриманого доходу, підлягає з розрахунку мінімальної заробітної плати відповідно до п.5, п.9 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затверджений постановою КМУ від 26.09.2001 № 1266.

Тому розмір відшкодування повинен становити: 26 днів непрацездатності на середньоденну заробітну плату за один календарний день, яка визначається шляхом ділення мінімальної заробітної плати на середньомісячну кількість календарних днів (30,44), тобто 26 х (6500:30,44) = 5551,90 гривень.

Відповідно до ст. 25 Закону № 1961-ІУ шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить у разі встановлення III групи інвалідності -12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Таким чином, страховиком повинно бути виплачене страхове відшкодування ОСОБА_1 у розмірі 78000 грн. (12 мінімальних заробітних плат *6500).

При підтвердженні вище вказаних розрахунків визначеними сумами, з урахуванням положення ч.2 ст. 1193 ЦК України, де визначено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 02.08.2023 справа № 297/3379/22 водія автомобіля марки «Renault» моделі «Меgane» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Тому суд, керуючись доказами і правосвідомістю, дійшов висновку, що вище зазначені доводи, щодо відшкодування сум, знайшли своє підтвердження, тобто до стягнення слід визначити суму 25206,13 гривень, що включає відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого - 5633,33 грн.,виплату страхового відшкодування, пов"язаного із стійкою втратою працездатності - 78000 грн.та розмір неотриманого доходу - 5551,90 грн.

Щодо доводів представника відповідача, які були викладені в позовній заяві, суд вважає такі необгрунтованими та до уваги не бере, оскільки, представник відповідача у відзиві зазначає, що позивачем не надано до заяви про виплату страхового відшкодування вироку, який набрав законної сили, а тому строк на проведення страхового відшкодування продовжується до моменту надання всіх документів, потрібних для її проведення.

Відповідно до висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 05.10.2022 справа № 208/4598/21 цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювана. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавана шкоди у порядку передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавана шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.02.2022 у справі № 242/1930/21.

Разом з тим, представник відповідача зазначає, що вироком суду з винуватця ДТП вже було стягнуто шкоду завдану внаслідок ДТП, а отже винуватець ДТП виконав деліктне зобов`язання за вказаним ДТП та у страховика немає обов`язку повторно виконувати обов`язок.

Однак, суд не погоджується і з даним доводом представника відповідача, оскільки, як вбачається з наданої копії Вироку Берегівського районного суду Закарпатської області від 02.08.2023 суд ухвалив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 80 000 грн. моральної шкоди. Тобто, шкода яку просить стягнути ОСОБА_1 по даній справі відрізняється за своїм видом від шкоди, яку призначено стягнути за Вироком Берегівського районного суду.

Щодо відшкодування моральної шкоди суд мотивує свій висновок наступним.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України).

Згідно п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За таких умов,отримані травми позивачем ОСОБА_1 , згідно судово-медичного висновку у виді: дифузійного забою головного мозку, закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 2 ступеню, внутрішньо-шлуночковий крововилив, травматичний субархноїдальний крововилив, травми діафрагми, розриву діафрагми справа, травматичний гемоторакс, посттравматичний гемоторакс справа, закритий уламковий перелом діалізу ключиці.внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, безумовно завдали йому душевних страждань та болю внаслідок ушкодженого здоров`я, тому на думку суду розмір відшкодування моральної шкоди, який заявлено позивачем, а саме - 4459,26 грн. підлягає до задоволення.

Питання розподілу витрат суд ухвалив вирішувати в порядку, передбаченому ч.8 ст. 141 ЦПК України, роз`яснивши стороні, яка до закінчення судових дебатів у справі зробила про це відповідну заяву, що у разі неподання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, така заява залишається без розгляду.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, ст. 352, 354 ЦПК України, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статтями 23. 979, 980, 1167, 1187, частиною 2 статті 1193 ЦК України,-

Р І Ш И В:

Позовну заяву задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Інтер-Поліс», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_4 виданий Іршавським РВ УМВС України в Закарпатській області від 16.03.1998, суму невиплаченого страхового відшкодування у загальному розмірі 93 644,49 гривень ( дев`яносто три тисячі шістсот сорок чотири гривні, сорок дев`ять копійок), яке складається з шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого - 5633,33 грн.(п`ять тисяч шістсот тридцять три гривні, тридцять три копійки); моральної шкоди - 4459,26 грн. (чотири тисячі чотириста п`ятдесят дев`ять гривень, двадцять шість копійок); шкода, пов`язана із тимчасовою втратою працездатності - 5551,90 грн. (п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят одна гривня, дев`яносто копійок); шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності - 78 000 грн.(сімдесят вісім тисяч гривень);

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляція на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 16.08.2024 року.

Суддя: І. А. Даруда