Провадження №: 2/336/341/2024
Ухвала

іменем України

09 серпня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Боєва Є.С., за участю секретаря судового засідання Сайбель К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» про стягнення безпідставно набутого майна,

ВСТАНОВИВ:

До суду через свого представника адвоката Молоткової В.В. звернувся ОСОБА_1 із вказаним позовом.

В обґрунтування позову зазначено, що 02.08.2007 р., між ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк» було укладено кредитний договір № 031-01/K-07 на строк з 02.08.2007 р. по 01.08.2023 р., за яким йому були надані грошові кошти (кредит) в сумі 12811 доларів США для придбання автомобіля марки CHERY модель Elara.

У подальшому на підставі договору про передачу активів та кредитних зобов`язань від 30.10.2010 р., ТОВ «Укрпромбанк» передає АТ «Дельта Банку» право вимоги за кредитним договором № 031-01/K-07 від 02.08.2007 р.

Позивач зазначає, що він є пенсіонером та отримує пенсіє в Головному управлінні ПФУ в Запорізькій області. Отримавши пенсію в липні 2021 р., в значно меншому розмірі ніж зазвичай, в телефонному режимі від спеціаліста ГУ ПФУ в Запорізькій області останній дізнався, що на його пенсію звернено стягнення. Після чого з`ясувалося, що існує відкрите приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценком Д.Ю., виконавче провадження про стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості у розмірі 640857,11 грн.

Підставою відкриття виконавчого провадження № 65443099 був виконавчий напис приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В., № 3671 від 22.09.2020 р.

У виконавчому провадженні № 65443099 було звернено стягнення на доходи боржника (позивача). Відповідно до відповіді на адвокатський запис № 43053 від 26.007.2023 року, наданої приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценком Д.Ю., загальна стягнута та перерахована сума коштів становить 1946, 70 грн.

Вказану суму позивач просить стягнути з відповідача, а також понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 16.08.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

23.02.2024 від відповідача надійшла заява про закриття провадження у справі за відсутності предмета спору, оскільки 14.02.2024 на рахунок позивача були перераховані кошти в сумі 1946, 70 грн. як добровільне повернення коштів, стягнутих у виконавчому провадженні. Також у заяві відповідач зазначає, що закриття провадження не є підставою для стягнення з товариства витрат на правничу допомогу.

Судове засідання, призначене на 25.04.2024,відкладено через першу неявку позивача.

16.05.2024 від представника позивача надійшла заява про відмову від позовної вимоги щодо стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 1946,70 грн. На стягненні з відповідача витрат на правничу допомогу адвокат наполягає. В заяві також викладено клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача.

В судове засідання сторони не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши заяви представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Згідно із ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим прийняти відмову від позову, так як це не суперечить закону, не порушує чиї-небудь права, свободи чи інтереси та закрити провадження у справі.

Щодо вимог представника відповідача в частині стягнення витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку.

Частина перша ст. 15 ЦПК України визначає, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Статтею 133 витрати на правничу допомогу віднесені до судових витрат.

Згідно із ч. 3 ст. 142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

За приписом ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020 р, Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Тобто суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню.

Однак відповідач не вказував на неспівмірність витрат на правничу допомогу, що понесені позивачем.

Враховуючи, наведене, а саме те, що позивач не підтримує свої позовні вимоги внаслідок їх задоволення відповідачем після пред`явлення позову, положення ч. 3 ст. 142, ч.ч. 5, 6 137 ЦПК України, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі.

Від сплати судового збору позивач був звільнений на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», тому такий вид витрат залишається за державою.

Керуючись ст. 49, 133, 137, 142, 206, 255, 260-261, 253-354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» про стягнення безпідставно набутого майна.

Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» про стягнення безпідставно набутого майна закрити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Фінанс» (м.Київ, пл. Солом`янська, буд.2; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складений 22.08.2024.

Суддя Є.С. Боєв