Справа № 357/5431/24
Провадження № 2/357/2831/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( ЗАОЧНЕ )

09 серпня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Б. І. ,

при секретарі - Нізовій А. Р.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Біла Церква в залі суду № 6 цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) про зняття арешту з майна,-

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2024 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Телющенко Павло Петрович звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) про зняття арешту з майна, в якому просив зняти арешт зі всього майна, яке належало ОСОБА_2 , який накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, б/н. 22.02.2011, Міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, реєстраційний номер обтяження 10862793. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 . Приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області була заведена спадкова справа №73/2022. 16 лютого 2024 року приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Приймак Альоною Петрівною винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Вказаною постановою позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний запис про обтяження, а саме - арешт нерухомого майна (невизначене майно, все майно), належного померлому ОСОБА_2 . Наявність арешту на все майно спадкодавця ОСОБА_2 порушує права позивача як спадкоємця та не дозволяє їй належним чином оформити право на спадщину. Як випливає з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №366160556 від 16.02.2024 року в реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 10862793, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та заборону його відчуження, б/н 22.02.2011 року, міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, об`єкт обтяження-невизначене майно, все майно, власник ОСОБА_2 , обтяжувач міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції. Зазначає, що позивачка звернулася до відповідача з заявою про зняття вказаного обтяження та листом від 26.02.2024 року №44000 відповідач відмовив у знятті зазначеного обтяження. Станом на 22.02.2011 року у Міському відділі ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції на виконанні не перебувало жодного виконавчого документа щодо ОСОБА_2 , а тому незрозуміло на якій підставі було накладено арешт на все майно ОСОБА_2 . Позивач вказує, що дії відповідача щодо відмови у знятті арешту з майна ОСОБА_2 , який було накладено згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, б/н від 22.02.2011 року є незаконними.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2024 року головуючим суддею визначено Кошеля Б.І. та матеріали передані для розгляду.

Ухвалою судді від 22 квітня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 26 липня 2024 року підготовче провадження у цивільній справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.08.2024 року о 09:30 год.

Позивач в судове засідання не з`явилася, представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в матеріалах справи наявна заява за підписом представника позивача - адвоката Телющенка П.П., в якій останній просив розгляд справи проводити у відсутності позивача та представника, позовні вимоги підтримують, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач, належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами загального позовного провадження, своїм правом подати відзив на позовну заяву, у встановлений судом строк, не скористався, в судове засідання представника не направив, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, а тому згідно ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року.

В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

Позивач ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріальної округу Київської області Приймак А.П. та за її заявою нотаріусом 01.10.2022 року була заведена спадкова справа №73/2022 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.02.2024 року №61/02-31, приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Приймак А.П. було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний запис про обтяження, а саме - арешт нерухомого майна (невизначене майно, все майно), належного померлому ОСОБА_2 .

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №366160556 від 16.02.2024 року в реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 10862793, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та заборону його відчуження, б/н 22.02.2011 року, міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, об`єкт обтяження - невизначене майно, все майно, власник: ОСОБА_2 , обтяжував: міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції.

Відповідно до дубліката свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 від 25.08.1994 року, виданого комунальною службою приватизації м. Біла Церква 23.09.2004 року, ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності належала 1/6 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Також встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) з заявою про зняття арешту з майна, що належало ОСОБА_2 .

Відповідно до відповіді №44000 від 26.02.2024 року Білоцерківським відділом державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) було відмовив у знятті арешту з майна, що належало ОСОБА_2 . та повідомлено позивачу, що відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчого провадження на примусовому виконанні перебували: 1) у період 19.10.2010 по 09.12.2010 року постанова №6247 видана 31.07.2010 року МВМ про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави штраф в розмірі 51,00 гри (ВП НОМЕР_9). 09.12.2010 року державним виконавцем було прийнято рішення про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10. ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (який діяв до 05.10.2016 року №1404-VIII); 2) виконавчий лист №2/357/2253/14 від 23.01.2015 року , що виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 , боргу на користь ОСОБА_3 (ВП НОМЕР_7). 30.05.2022 року державним виконавцем винесено постанов про закінчення виконавчого провадження, згідно п. 3. ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»; 3) у період 30.01.2020 по 30.05.2022 на примусовому виконанні перебувала постанова №АПО18 606056 від 06.11.2019 Білоцерківським ВП ГУНЕП у Київській області про стягнення з ОСОБА_2 штраф на користь держави в розмірі 102,00 грн. ( ВП№61101924). 30.05.2022 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»; 4) у період 02.09.2020 по 30.05.2022 на примусовому виконанні перебувала постанова №ГАА 143908 від 27.05.2020 Білоцерківським ВП про стягнення з ОСОБА_2 штраф на користь держави в розмірі 102,00 грн. (ВП №69223277). 30.05.2022 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»; 5) у період 21.01.2021 по 30.05.2022 на примусовому виконанні перебувала постанова №ГАА 797918 від 17.08.2020 УПП у м. Біла Церква у Київській області про стягнення з ОСОБА_2 штраф на користь держави в розмірі 204,00 грн. (ВП НОМЕР_5). 30.05.2022 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»; 6) у період 25.01.2021 по 30.05.2022 на примусовому виконанні перебувала постанова №ГАА655475 від 29.08.2020 УПП у м. Біла Церква про стягнення з ОСОБА_2 штраф на користь держави в розмірі 102,00 грн. (ВП НОМЕР_8). 30.05.2022 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»; 7) у період 25.02.2021 по 30.05.2022 на примусовому виконанні перебувала постанова №ГАА 039035 від 18.10.2020 Білоцерківським ВП про стягнення з ОСОБА_2 штраф на користь держави в розмірі 204,00 грн. (ВП НОМЕР_6). 30.05.2022 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Також повідомлено, що виконавче провадження НОМЕР_10, НОМЕР_11 знищено за терміном зберігання, відповідно до п. 9.9.-9.15 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби.

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 звернувся 16.02.2024 року з заявою до Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ), в якій зазначив, що спадкоємцями ОСОБА_2 йому повністю сплачено заборгованість згідно виконавчого листа Білоцерківського міськрайонного суду Київської області №2/357/2253/14, виданого 23.01.2015 року та він не заперечує щодо зняття арешту з майна ОСОБА_2 , який був накладений в рамках виконавчого провадження НОМЕР_7.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Зазначені принципи сформулювано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.(ч. 5 ст. 1268 ЦК України)

Відповідно до п.п. 4.17 п. 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 02.2012 р). якщо на спадкове майно накладено арешт судовими чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1. ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Пункт 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» містить роз`яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння.

Відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Згідно з ч. 2 статті 21 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на пер;. хомс майно та їх обтяжень», підставою для реєстрації припинення обтяження є в тому числі и рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. (ч.ч. 1,2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»)

Положеннями ч.ч. 4, 5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. (ч.ч. 1, 2 ,3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Отже, безпідставна наявність арешту майна, яке належало ОСОБА_4 , порушує права позивача спадкуваннчя, а іншого способу зняти арешт у неї, крім судового рішення, немає.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Позивач не ставить вимогу про відшкодування судових витрат.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.15, 16, 319, 321, 391 ЦК України, ст..ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 4, 12, 19, 76, 77, 81, 265, 273, 280-282,354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) про зняття арешту з майна - задовольнити.

Скасувати арешт з всього майна, яке належало ОСОБА_2 , який накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, б/н. 22.02.2011, Міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, реєстраційний номер обтяження 10862793.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ; адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ); ; адреса: б-р. Олександрійський, буд. 94, м. Біла Церква, Київська обл., 09113.

Суддя Б. І. Кошель