ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/821/1231/24Головуючий по 1 інстанції
Справа № 711/9457/23 Категорія: 308000000 Казидуб О. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів :

Сіренка Ю.В., Гончар Н.І., Фетісової Т.Л.,

секретар: Любченко Т.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

особи, які подали апеляційну скаргу - представник ОСОБА_2 - адвокат Блізнєцов Євгеній Анатолійович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 за довіреністю - Блізнєцова Євгенія Анатолійовича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 квітня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю,

в с т а н о в и в :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю.

Позовна заява мотивована тим, що він є співвласником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Його брат ОСОБА_2 та його мати ОСОБА_4 також є співвласниками квартири, яка знаходиться за вказаною адресою.

Позивач зазначав, що в січні 2022 року його мати ОСОБА_4 перенесла інсульт, внаслідок чого була частково паралізована та втратила мову. Вона не може розмовляти і самостійно пересуватися, а тому потребує постійного стороннього догляду. Вона проживає зараз у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею, на даний момент, фактично проживає і відповідач. Обов`язки по догляду за матір`ю вони виконують разом з відповідачем, а також, з їхнім братом та сестрою, у сім`ї їх всього четверо дітей.

У позові вказано, що влітку 2023 року відповідач почав чинити позивачу перешкоди у здійсненні останнім догляду за його матір`ю, не пускав його до квартири, хоча позивач є одним із співвласників цієї квартири, і наразі не може провідати власну матір. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою пустити його до матері. Однак, на його прохання ОСОБА_2 ніяк не реагував.

22 жовтня 2023 року позивач у черговий раз спробував провідати матір, але з`ясувалося, що відповідач змінив замки у дверях. Позивач був змушений звернутися до Черкаського районного управління поліції ГУНП з повідомленням про неправомірні дії його брата. У відповіді на вказане звернення позивачу було рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання по суті.

ОСОБА_1 у позові наголошує на тому, що відповідач по справі чинить йому перешкоди у користуванні власністю, а саме 1/3 частиною квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Внаслідок дій відповідача, позивач не може провідати хвору матір.

Відтак, позивач просив суд зобов`язати відповідача не чинити йому перешкод у користуванні квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та передати ключі від зазначеної квартири.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.04.2024 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та передати ключі від зазначеної квартири.

Здійснено розподіл судових витрат.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що у матеріалах справи є розписка від 19.10.2007 ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 в трьохкімнатній приватизованій квартирі, де також мешкають його мати та брат ОСОБА_5 . Даною розпискою він повідомляє, що у зв`язку з тим, що його мама продала свій будинок в АДРЕСА_2 та купила однокімнатну квартиру по АДРЕСА_3 , та подарувала її ОСОБА_1 , він відмовляється від своєї частки в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 на користь своєї мами, знімається з реєстрації за даною адресою, у комунальних платежах участі не приймає з 19.10.2007 і в подальшому не має моральних та матеріальних претензій до своєї мами відносно своєї частки в її квартирі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не виконано зобов`язання, відповідно до розписки від 19.10.2007.

При цьому, ОСОБА_1 належить на праві спільної сумісної власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 (як члена сім`ї), до якої йому не надають доступу. Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.04.2024, представник ОСОБА_2 за довіреністю - Блізнєцов Є.А. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що з моменту складення ОСОБА_2 розписки від 19.10.2007, позивач не є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , такими являються виключно ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Оскільки позивач не є співвласником майна, відтак жодних перешкод у користуванні квартирою йому не було здійснено.

Крім того, оскільки ОСОБА_4 є співвласником квартири за вказаною вище адресою, відтак незалучення її в справу в якості співвідповідача або третьої особи являється грубим порушенням процесуального законодавства.

Скаржник також звертає увагу на те, що позивач маніпулює сімейними відносинами з метою введення суду в оману та для отримання позитивного рішення суду. Так, 06.05.2023 ОСОБА_1 , перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_4 , під час конфлікту, що виник на підставі особистих неприязних стосунків, умисно наніс відповідачеві тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, відповідно до висновку експерта від 29.05.2023. У цьому конфлікті позивач також умисно наніс ОСОБА_6 , яка є рідною сестрою позивача та відповідача, навмисний удар кулаком в обличчя, у момент, коли вона намагалась припинити сварку між братами, у результаті чого вона отримала легкі тілесні ушкодження. Зазначені обставини підтверджуються повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, що було пред`явлено ОСОБА_1 . Наразі, за даним фактом, здійснюється розгляд кримінальної справи № 711/4082/23 в Придніпровському районному суді м. Черкаси.

Вказані обставини є підтвердженням того, що жодних перешкод у догляді позивачем за матір`ю ніхто з членів родини, у тому числі, і відповідач не чинить. Візити позивача до квартири за адресою: АДРЕСА_1 здійснюються виключно для вчинення конфліктів, сварок та погроз в бік відповідача.

Оскільки ОСОБА_1 не надано жодного доказу на підтвердження наявності з боку відповідача перешкод в користуванні позивачем майном, відтак підстави для задоволення позову відсутні. Суть спору зводиться до особистого непорозуміння між позивачем та відповідачем, які є рідними братами, у питанні догляду за хворою матір`ю.

04.07.2024 на адресу Черкаського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що позивачем не було здійснено переоформлення своєї частки квартири на інших осіб, тому 1/3 квартири АДРЕСА_4 належить йому на праві власності, відтак він має право безперешкодно користуватися нею та здійснювати догляд за своєю хворою матір`ю.

Заслухавши доповідача, учасників справи, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів доходить таких висновків.

Із матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 28.10.2002, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та членам її сім`ї ОСОБА_2 і ОСОБА_1 (а.с. 5).

З розписки від 19.10.2007 вбачається таке: «Я, ОСОБА_1 , 1976 року народження, паспорт НОМЕР_1 , виданий 26 травня 2000 року Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області, прописаний за адресою: АДРЕСА_1 у 3-кімнатній приватизованій квартирі, де також проживають моя мати і брат ОСОБА_5 , повідомляю наступне: у зв`язку з тим, що моя мати продала свій будинок у АДРЕСА_2 , купила однокімнатну квартиру по АДРЕСА_3 та подарувала її мені, я відмовляюсь від своєї частки у квартирі за адресою АДРЕСА_5 на користь моєї матері, виписуюся з неї, в комунальних платежах участі не беру. З 19.07.2007 і в подальшому не маю моральних та матеріальних претензій до матері з приводу моєї частки у її квартирі» (а.с. 42-43).

Відповідно до копії договору дарування від 09.10.2007 серії ВЕХ № 295832, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подарувала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , квартиру АДРЕСА_6 (а.с. 66).

Згідно з довідкою від 06.11.2023 про результати розгляду звернення ОСОБА_1 (ЄО № 47446 від 22.10.2023), 22.10.2023 до Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області надійшли матеріали за зверненням гр. ОСОБА_1 з приводу неправомірних дій брата гр. ОСОБА_2 . 22.10.2023 після приїзду працівників поліції на місце виклику по факту конфлікту, працівниками УПП було зазначено, що гр. ОСОБА_1 викликав ШМД № 29 задля того, аби медичні працівники в його присутності оглянули матір та по даному зверненню конфлікт було врегульовано між учасниками події (а.с. 6).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

Згідно з статтею 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Апеляційний суд виходить з того, що гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 3 ст. 319 ЦК України, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 1 ст. 310 ЦК України, фізична особа має право на місце проживання.

Відповідно до ч.1 ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 4, ч. 5 ст. 9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зазначені вище норми матеріального права визначають право власника, у тому числі, житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цих норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому немає значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Звертаючись до суду з позовною заявою, ОСОБА_1 зазначав, що він, його мати та брат ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_4 . Мати позивача, яка проживає у квартирі за вказаною адресою, потребує постійного стороннього догляду. Разом з нею проживає відповідач, який чинить перешкоди позивачу у здійсненні догляду за матір`ю та не пускає позивача до спільної квартири.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 квартира АДРЕСА_4 належить на праві власності, до якої йому не надають доступу.

З таким висновком погоджується й суд апеляційної інстанції.

На підтвердження факту належності сторонам у справі та їх матері на праві власності квартири АДРЕСА_4 , по 1/3 частки кожному, матеріали справи містять свідоцтво про право власності на житло від 28.10.2002.

Відомості про відчуження позивачем належної йому 1/3 частки квартири на користь інших осіб у матеріалах справи відсутні.

Розписка, складена ОСОБА_1 19.10.2007, копія якої була надана суду, не дає підстав вважати про волевиявлення позивача по справі на відчуження 1/3 частини квартири на користь матері, оскільки укладення будь-якого договору стосовно нерухомого майна у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення, виходячи з вимог чинного законодавства, тягне за собою його нікчемність.

Відтак, позивач та відповідач, як співвласники квартири АДРЕСА_4 , мають рівні права при здійсненні володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою.

Перешкоджання відповідачем позивачу у користуванні квартирою АДРЕСА_4 , співвласником якої, у тому числі, є й позивач, підтверджується довідкою від 06.11.2023 про результати розгляду звернення ОСОБА_1 (ЄО № 47446 від 22.10.2023).

Допитані в судовому засіданні в суді першої інстанції свідки, хоч і зазначали про конфлікти між братами - сторонам у справі, проте опосередковано підтвердили факт чинення позивачу перешкод у доступі до спільної квартири, вказавши на настання негативних наслідків у разі надання доступу ОСОБА_1 до квартири.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

З урахуванням викладених вище обставин та доказів в сукупності, колегія суддів вважає, що факт того, що відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні останнім належної на праві власності квартирою, є доведеним.

Посилання скаржника на відсутність доказів неправомірної поведінки відповідача щодо перешкоджання позивачу в користуванні спірною квартирою, спростовуються матеріалами справи та поясненнями свідків.

Інших доводів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, в апеляційній скарзі відповідачем не зазначено, підстав для скасування рішення скаржником не доведено та колегія суддів не вбачає.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 за довіреністю - Блізнєцова Євгенія Анатолійовича залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 квітня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає касаційному оскарженню в порядку і строках, визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 07 серпня 2024 року.

Судді Ю.В. Сіренко

Н.І. Гончар

Т.Л. Фетісова