ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7633/24 Справа № 212/771/24 Суддя у 1-й інстанції - Борис О.Н. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Агєєва О.В., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Юрченко Г.О.

сторони справи

заявник- ОСОБА_1

стягувач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Невмержецький Сергій Іванович на ухвалу Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2024 року, постановлену суддею Борис О.Н. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 23 травня 2024 року,

УСТАНОВИВ

10 квітня 2024 року до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Невмержицький С.І., про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, по цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини з ОСОБА_1 , відповідно до якої просив визнати судовий наказ від 19.01.2024 року виданий Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі № 212/771/24 за заявою ОСОБА_2 таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви вказав, що він перебуває у шлюбі із ОСОБА_2 , від якого мають дітей. Він є військовослужбовцем та у період з 07.04.2022 по 03.01.2024 був позбавлений особистої свободи, що підтверджується Випискою з Єдиного реєстру осіб стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України. ОСОБА_2 як офіційна дружина отримувала все грошове забезпечення свого чоловіка у період його особистої несвободи з 07.04.2022 по 03.01.2024. 03.01.2024 ОСОБА_1 звільнено з полону. Після чого ОСОБА_2 припинила виходити на зв`язок із ним.

18.01.2024 ОСОБА_2 звернулася до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей.

19 січня 2024 року видано судовий наказ. Вважає, що ОСОБА_2 не обґрунтувала заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей, а також заволоділа його грошовим забезпеченням за весь період перебування його у полоні.

Зазначив, що він ніколи не відмовлявся від утримання дітей та будь-яких сумнівів щодо зазначеного не надавав. Вважає, що заява про видачу судового наказу є передчасною, не є безспірною, а тому судовий наказ повинен бути визнано таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухвалою суду, через свого представника адвоката Невмержицького С.І. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення, просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 задовольнити і визнати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей, таким, що не підлягає виконанню.

При цьому, скаржник зазначає, що оскаржуваний судовий наказ є таким, що не підлягає виконанню, оскільки ОСОБА_1 не відмовлявся від утримання своїх дітей та перебуваючи у полоні виконував свій батьківський обов`язок за рахунок виплат військовослужбовця та грошового забезпечення, які є спільною сумісною власністю, що перераховувались на рахунок стягувача, остання, скориставшись складним емоційним станом свого чоловіка, не дивлячись та отриманий травматичний досвід ОСОБА_1 подала до суду ще й спірну заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Вважає такий вчинок аморальним, оскільки ОСОБА_2 забравши 100% грошового забезпечення, залишивши чоловіка без засобів існування, а також можливості спілкування з дітьми, маніпулюючи дітьми, ввела суд в оману та зловживаючи своїми правами отримала спірний судовий наказ. Представник заявника наголошує на тому, що фактично утримання дітей за весь час, що ОСОБА_1 перебував у полоні здійснювалось за рахунок його грошового забезпечення, що не заперечується стягувачем. Вказує, що на час подачі заяви про видачу судового наказу були відсутні боргові зобов`язання ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 адвокат Бондаренко О.В., вказує на те, що відсутні підстави, передбачені ст.432 ЦПК України для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, оскільки боржником не доведено, що судовий наказ було видано помилково, або, що обов`язок останнього відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Представник заявника ОСОБА_3 намагався вийти на відеоконференцзв`язок, проте по технічним причинам йому не вдалося взяти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши думку представника ОСОБА_2 адвоката Бондаренка О.В., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги з викладених у відзиві підстав та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених вимог, відзиву на апеляційну скаргу за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 19 січня 2024 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області видано судовий наказ у цивільній справі №212/771/24, яким стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактичне місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щомісячно, аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання заяви - 18 січня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття та в дохід держави судовий збір у розмірі 302 грн. 80 коп. Судовий наказ набрав законної сили 19.01.2024.

Відмовляючи ОСОБА_1 у визнанні судового наказу таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з відсутності, передбачених ч.2 ст. 32 ЦПК України, підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , оскільки матеріали справи не містять належних доказів припинення зобов`язань ОСОБА_1 за судовим наказом від 19.01.2024 року, який набрав законної сили, а тому у відповідності до вимог ст.129-1 Конституції України та ст.18 ЦПК України є обов`язковим до виконання.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не може погодитись з доводами представника заявника ОСОБА_3 , викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Відповідно до положень ч.ч.1,3 ст1.60 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

За змістом статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно з ч.1 ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. При цьому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст.ст. 6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до норм п.1-1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі судових наказів.

Отже, судовий наказ - особлива форма судового рішення про стягнення з боржника грошової суми або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Судовий наказ одночасно є виконавчим документом.

Відповідно до положень ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Нормами п п. 4, 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України встановлено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ст.173 ЦПК України, суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

За положеннями ч.1 ст.432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Частиною другою статті 432 ЦПК України передбачено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином підставою для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, є помилка при його видачі або припинення обов`язку за правомірно виданим виконавчим документом.

При цьому подання заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не може бути пов`язане із оспоренням такого судового рішення по суті заявлених вимог, оскільки визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, належить до процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень, тобто, рішень, які набрали законної сили та підлягають виконанню у примусовому порядку.

Відповідно до положень ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Водночас, з огляду на положення ст. 432 ЦПК України наведені обставини не можуть бути підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, оскільки, заявник фактично оспорює наявність підстав для задоволення судом заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання дітей.

ОСОБА_1 у заяві не навів обставин, які б вказували на припинення у нього обов`язку щодо сплати аліментів на утримання дітей, що був визначений судовим наказом.

Крім того, колегія суддів зауважує, що утримання дітей є обов`язком заявника, як батька дітей до досягнення дітями повноліття (ст.180 СК України), що в свою чергу спростовує твердження заявника щодо відсутності у нього матеріального обов`язку.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність, передбачених ч.2 ст.432 ЦПК України, підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Слід зазначити, що словосполучення «або з інших причин», про яке йдеться у статті 432 ЦПК України, стосується саме відсутності (припинення) обов`язку боржника, який підлягає виконанню.

Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

З аналізу наведених норм процесуального права вбачається, що законодавцем передбачено можливість судового захисту прав боржника у разі, якщо стягувач не визнає відсутність обов`язку боржника.

Матеріали справи не містять належних доказів припинення зобов`язань ОСОБА_1 за судовим наказом від 19 січня 2024 року, який набрав законної сили, а тому у відповідності до вимог ст.129-1 Конституції України та ст.18 ЦПК України є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Законодавцем визначено підстави припинення обов`язку зі сплати аліментів на підставі судового рішення.

Так, статтею 273 Сімейного кодексу України визначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Аналіз вказаної норми закону свідчить, що у зв`язку зі зміною обставин, які мають істотне значення, платник аліментів у порядку визначеному законом, зокрема шляхом звернення до суду з відповідним позовом, має право на звільнення його від обов`язку щодо сплати аліментів.

Тобто, зміна та виникнення обставин, які мають істотне значення, можуть слугувати підставою для звернення до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів.

Між тим з таким позовом ОСОБА_1 не звертався, а подав заяву про визнання судового наказу про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи наведені норми законодавства та встановлені у справі обставини, колегія суддів не вбачає порушень норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції при вирішенні поданої ОСОБА_1 заяви про визнання судового наказу про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Невмержецький Сергій Іванович залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлено 22 серпня 2024 року.

Головуючий:

Судді: