Провадження №2/369/2184/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2024 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Волчка А. Я.,

при секретарі Ведмеденко Н. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства за позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.07.2023 року цивільну справу № 752/14341/23, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, передано за підсудністю до Фастівського міськрайонного суду Київської області.

У свою чергу, суддя Фастівського міськрайонного суду Київської області своєю ухвалою від 17.08.2023 року цивільну справу № 752/14341/23, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, передав за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищевказана цивільна справа надійшла у провадження судді Волчка А. Я. та відповідно до положень ст. 32 ЦПК України, ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.09.2023 року, справа була прийнята до провадження суду та у ній відкрите провадження, призначено її до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судове засідання учасники провадження не з`явилися про дату час та місце судового засідання повідомлялися належним чином.

При цьому, позивачем у позовній заяві вказано, що вона просить суд проводити судовий розгляд с прави за її відсутності.

Причини неявки відповідача суду невідомі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, через неявку сторін фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи дійшов наступного висновку.

У судовому засіданні судом було встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є громадянами Азербайджанської Республіки.

При цьому, позивач ОСОБА_1 має посвідку на постійне місце проживання на території України № 900044444, орган що видав № 8011, запис в реєстрі № 341, та має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається, з матеріалів позовної заяви позивач вказала останнє відоме їй місце проживання відповідача ОСОБА_2 на території України АДРЕСА_2 .

Однак, згідно з витягом № 726824 з Єдиного державного демографічного реєстру встановити зареєстроване місце проживання відповідача не вдалося за можливе, оскільки в реєстрі дані відомості відсутні.

Крім того, конверт з ухвалою про відкриття провадження у справі та копією позовної заяви надісланий на ім`я відповідача ОСОБА_2 повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Також, позивач у своїй заяві вказала, що сторони спільних дітей не мають.

Таким, чином відомостей про зареєстроване місце перебування (перебування) відповідача на території колишнього Києво-Святошинського району Київської області, в межах якої здійснюється судовий розгляд справ Києво-Святошинським районним судом Київської області, судом не встановлено. Будь-яких відомостей з цього приводу суду не надано.

Більше того, оскільки, відповідач згідно з паспортом № НОМЕР_1 є громадянином Азербайджанської Республіки, суд може припустити, що останній у зв`язку з повномасштабним вторгненням на територію України військових РФ та оголошенням в Україні воєнного стану, виїхав до країни громадянином якої він є Азербайджанської Республіки.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Винятком із вказаного загального правила є випадки підсудності за вибором позивача, виключна підсудність, підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також підсудність справ, у яких однією зі сторін є суд або суддя, що передбачені нормами ст. ст.26,28-30 ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 28 ЦПК України, позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них. Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Вказана справа не відноситься до справ із виключною підсудністю, підстав, які б згідно ст. 27, ст. 28 ЦПК України дозволили позивачу обирати підсудність за Києво-Святошинським районним судом Київської області з урахуванням спору, який виник у сторін, суд не вбачає.

При цьому, ст. 29 ЦПК України визначено, що підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.

Статтею 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначено право на повноважний суд, відповідно до якого ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом. Вказана норма кореспондується з положеннями ст. 6 Конвенції, відповідно до якої в поняття «суд, встановлений законом», входить лише той суд, до підсудності якого віднесений розгляд тієї чи іншої справи.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч. 1ст. 378 ЦПК України).

Так, судом враховано, що обоє сторін є іноземцями (громадянами Азербайджанської Республіки), позивач має зареєстроване місце проживання на території України та вказує останнє відоме їй місце проживання відповідача на території України і ст. 29 ЦПК України, не в повній мірі підпадає під дані правовідносини, однак з урахуванням того, що попередні суди постійно передавали справу за підсудністю з одного суду до іншого, а Києво-Святошинський районний суд не має законних підстав визначити підсудність саме за собою та розглянути справу по суті, тобто нехтуючи вимогами ст. 32 ЦПК України, знову змушений повернути її до Голосіївського районного суду м. Києва, з метою дотримання прав позивача вважає за необхідне в даному випадку застосувати саме норми ст. 29 ЦПК України та надіслати вказану справу до Верховного Суду для визначення її підсудності судам України.

У зв`язку з чим, проаналізувавши вимоги ст. 27, 28, 29 ЦПК України, суд вважає за необхідне передати цивільну справу до Верховного Суду, для визначення підсудності.

Керуючись ст. ст. 29, 258-260, 353 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ :

Передати до Верховного Суду (вул. Пилипа Орлика, 8, м. Київ, 01043) для визначення підсудності цивільну справу ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту їх підписання суддею.

Суддя: Андрій ВОЛЧКО