Справа № 161/2736/24 Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М.
Провадження № 22-ц/802/844/24 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного комунального підприємства «Луцьктепло» про визнання недійсним договору в частині, зобов`язання вчинити дії за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 червня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що він є споживачем житлово-комунальних послуг з гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , постачальником яких є відповідач Державне комунальне підприємство (далі ДКП) «Луцьктепло».

Позивач зазначав, що він не погодився із нарахованою йому заборгованістю у січні 2024 року та звернувся із заявою про повірку індивідуального вузла розподільного обліку послуги гарячого водопостачання КВ 1,5 № 591387, за рахунок щомісячної плати за абонентське обслуговування, на що листом від 29 січня 2024 року отримав відмову, яку відповідач мотивував тим, що витрати на періодичну повірку лічильника несе споживач.

Вважає таку відмову відповідача протиправною, оскільки витрати на періодичну повірку лічильника ним вже сплачені у складі послуги з абонентського обслуговування.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд: 1) визнати протиправним та недійсним індивідуальний публічний договір приєднання про надання послуги з постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , в частині стягнення вартості періодичної повірки індивідуального вузла розподільного обліку послуги гарячого водопостачання типу КВ 1,5 № 591387 за рахунок його власника; 2) зобов`язати відповідача у найкоротший термін за вказаною адресою провести періодичну повірку індивідуального вузла розподільного обліку типу КВ 1,5 № 591387 за рахунок стягнення щомісячної плати за абонентське обслуговування послуги гарячого водопостачання; 3) зобов`язати відповідача привести оплату за користування послугою гарячого водопостачання (у разі нарахування за нормами споживання залежно від кількості зареєстрованих осіб у житлових приміщеннях не обладнаних індивідуальними вузлами розподільного обліку) за зазначеною адресою відповідно до знятих показників з індивідуального вузла розподільного обліку послуги гарячого водопостачання типу КВ-1,5 № 591387.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 червня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач не подавав.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є споживачем житлово-комунальних послуг з гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , постачальником яких є відповідач ДКП «Луцьктепло». Дана обставина сторонами по справі не заперечувалася.

22 січня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою до відповідача про повірку індивідуального вузла розподільного обліку послуги гарячого водопостачання КВ 1,5 № 591387, за рахунок щомісячної плати за абонентське обслуговування (а.с.8).

Листом від 29 січня 2024 року відповідач повідомив позивача про відмову у здійсненні повірки. Свою відмову ДКП «Луцьктепло» мотивувало тим, що витрати на періодичну повірку лічильника несе споживач, тобто позивач (а.с.9).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про метрологію» повірка засобів вимірювальної техніки - сукупність операцій, що включає перевірку та маркування та/або видачу документа про повірку засобу вимірювальної техніки, які встановлюють і підтверджують, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам.

02 серпня 2017 року набрав чинності Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», яким змінені підходи до обліку комунальних послуг, а також встановлення та обслуговування засобів обліку води та теплової енергії (як квартирних, так і будинкових).

У зв`язку з прийняттям вказаного закону внесено зміни до ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» та виключено положення про здійснення періодичної повірки, обслуговування та ремонту засобів вимірювальної техніки, результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб теплову енергію і воду, що є власністю фізичних осіб за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з тепло- і водопостачання.

Згідно з ст. 1, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обслуговування, та заміна вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, що включає також огляд, опломбування/розпломбування, та періодичну повірку, здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання теплової енергії та води в квартирах (приміщеннях) будинку, здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено договором, а у разі укладення співвласниками багатоквартирного будинку індивідуальних договорів про надання відповідної комунальної послуги періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) таких вузлів обліку забезпечуються виконавцем комунальної послуги за рахунок плати за абонентське обслуговування, встановленої відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Як встановлено судом першої інстанції, позивач проживає у багатоквартирному будинку, вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання у його квартирі лічильник типу КВ 1,5 № 591387, тобто є вузлом розподільного обліку, в розумінні Закону. В свою чергу вузол обліку, що забезпечує загальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлі, є вузлом комерційного обліку.

Аналізуючи положення згаданої ч. 2 ст. 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» можна дійти висновку, що у даному випадку витрати на обслуговування, що включає в себе також періодичну повірку, вузла розподільного обліку типу КВ 1,5 № 591387, який встановлений у квартирі позивача, покладені саме на нього як споживача послуг, а не на відповідача як постачальника комунальних послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги.

З огляду на встановлені у цій справі обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги позивача щодо неправильного вирішення судом першої інстанції його позовних вимог не знайшли свого підтвердження, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства. Судом першої інстанції надано правильну оцінку обставинам справи в межах заявлених позовних вимог, правильно вирішено спір по суті.

Покликання позивача на те, що ним уже сплачені витрати за проведення періодичної у рахунок абонентського обслуговування є безпідставними, оскільки ці витрати покривають лише витрати оператора зовнішніх інженерних мереж на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку (їх складових частин), які відшкодовуються споживачами відповідної комунальної послуги, а також власниками (співвласниками) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання у такій будівлі, шляхом сплати виконавцю комунальної послуги плати за абонентське обслуговування (абз. 3 ч. 1 ст. 6 ЗаконуУкраїни «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»). Плата на абонентське обслуговування, яка включена до тарифу позивача, покриває саме витрати на обслуговування вузла комерційного обліку, а не вузла розподільного обліку, який встановлений у квартирі позивача.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, є подібними доводам, які викладені у позовній заяві, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 червня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: