Справа № 302/1240/24
Провадження № 2/302/373/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2024 селище Міжгір`я Закарпатської області

Суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області Пухальський С.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

27 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій з наведенням відповідних обґрунтувань просить:

--- визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_2 разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 ;

--- змінити спосіб стягнення аліментів, визначений судовим наказом Міжгірського районного суду Закарпатської області від 06.06.2024 у справі № 302/732/24, і стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дати пред`явлення даного позову і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 30 серпня 2024 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.

В позовній заяві висловлено прохання про забезпечення даного позову шляхом зобов`язання ОСОБА_3 передати (повернути) малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його матері ОСОБА_1 , та дотримуватися графіку спілкування з дитиною, визначеного у Висновку № 130/01-09 про встановлення порядку участі ОСОБА_3 у вихованні малолітнього ОСОБА_2 , наданого 15.08.2024 Службою у справах дітей Кольчинської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області.

Вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з березня 2023 року за згодою відповідача місце проживання їх малолітнього сина було зареєстроване в АДРЕСА_1 разом із нею. Від самого народження і до 17.08.2024 дитина постійно проживала із нею, незалежно від тих складних життєвих обставин, в які поставив їх сім`ю відповідач.

Після припинення їх спільного проживання відповідач погодився, що син житиме разом із нею в Будинку АДРЕСА_1 , а відповідач сплачуватиме аліменти на утримання дитини і братиме посильну участь у вихованні сина. Свої наміри відповідач підкріпив як фактом неоскарження судового наказу від 06.06.2024 № 302/732/24, так і фактом звернення до Служби у справах дітей Кольчинської селищної ради за Висновком № 130/01-09 від 15.08.2024 про встановлення порядку участі відповідача у вихованні сина.

Однак на даний час відповідач порушив всі попередні домовленості, не виконав припис Служби у справах дітей Кольчинської селищної ради щодо повернення матері дитини після побачення, силою утримує дитину за своїм місцем проживання та повністю відгородив дитину від спілкування з матір?ю. Окрім того, як зазначає, вчиняючи матері перешкоди у спілкуванні з дитиною, відповідач свідомо вселяє сину думку про те, що мама його не любить, не цікавиться ним, їй байдуже до дитини і тому подібні речі, тим самим виховуючи вороже ставлення дитини до неї та руйнуючи природній зв`язок між мамою та дитиною. Про ці неправомірні дії відповідача, позивачка повідомляла поліцію та служби у справах дітей, однак жодних результатів це не дало.

Додатково звертає увагу, що з огляду на вказані обставини, на даний час дитина не відвідує логопеда, що нівелює раніше пророблену роботу із даним спеціалістом та вкрай негативно впливає на розвиток дитини загалом.

Зважаючи на неправомірну поведінку відповідача, його давні усталені проблеми з алкоголем, позивачка просить вжити заходи забезпечення позову, що в свою чергу відповідатиме якнайкращим інтересах дитини, сприятиме забезпеченню розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Дослідивши матеріали справи в межах окресленого питання, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_2 .

Статтею 7 Сімейного кодексу України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Коли сім`я руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи забезпечити інтереси дитини, щоб дитина зростала у благополучному середовищі, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення зростання дитини у найсприятливішому середовищі.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це, як правило, обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Забезпечення позову у спорах щодо визначення місця проживання малолітньої дитини має на меті гарантувати дотримання інтересів дитини, створити передумови, які унеможливлять недобросовісну поведінку батьків, забезпечать фундамент для належного виконання судового рішення.

Згідно з пунктами 3, 10 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У справах про визначення місця проживання дитини суд має право вжити таких заходів забезпечення позову, як заборона переміщення (виїзду) дитини за межі України, визначення на період розгляду спору графіку побачень дитини з тим з батьків, з яким дитина фактично не проживає (особливо у випадку відчуження дитини від іншого з батьків), встановленням обов`язку вчинити певні дії.

Як зазначав Європейський суд з прав людини, національні органи влади зобов`язані максимально сприяти спілкуванню дитини з тим з батьків, з яким дитина не проживає, при цьому мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам. Зволікання у цьому, з урахуванням обставин справи, може мати непоправні наслідки для відносин дитини з тим із батьків, хто не проживає з нею (§ 79-80 рішення ЄСПЛ Mamchurv. Ukraine (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року).

Згідно з частинами третьою, десятою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення у справі.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Як зазначав Європейський суд з прав людиниоцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», № 31111/04, § 54).

Також ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини. Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.

У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25.11.2020 у справі № 760/15413/19, від 17.05.2021 у справі № 761/25101/20, від 15.09.2021 у справі № 752/6099/20.

Матеріалами справи підтверджено, що з березня 2023 року за згодою відповідача місце проживання малолітнього сина сторін було зареєстроване в селищі Міжгір`я по АДРЕСА_1 разом із матір?ю, про що відповідачем підписана нотаріально посвідчена заява.

За змістом довідки від 17.07.2024 та характеристики від 15.08.2024, ОСОБА_2 , 23.07.2020 відвідує Міжгірський заклад дошкільної освіти № 1 з 03.06.2024. Дитина проживає разом із мамою ОСОБА_2 , яка працює медичною сестрою в стоматологічній клініці « ОСОБА_4 », яка дуже любить свого сина, цікавиться його життям в садочку, вчасно приводить і забирає його.

Судовим наказом Міжгірського районного суду Закарпатської області від 06.06.2024 у справі № 302/732/24 було вирішено стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 27.05.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач не виконав припис Служби у справах дітей Кольчинської селищної ради щодо повернення матері дитини після побачення, утримує дитину за своїм місцем проживання.

За таких обставин, не вирішуючи питання обґрунтованості позову, виходячи з характеру заявлених вимог та встановлених судом обставин, суд дійшов до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, що в свою чергу сприятиме збереженню зв?язків дитини із матір`ю.

Керуючись статтями 151-153 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Зобов`язання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , передати (повернути) малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканці АДРЕСА_1 , та дотримуватися графіку спілкування з дитиною, визначеного у Висновку № 130/01-09 про встановлення порядку участі ОСОБА_3 у вихованні малолітнього ОСОБА_2 , наданого 15.08.2024 Службою у справах дітей Кольчинської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області.

Копії даної ухвали направити сторонам до відома.

Ухвала підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Закарпатського апеляційного суду через Міжгірський районний суд Закарпатської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Пухальський С. В.