Справа №173/2825/24
Провадження №2-о/173/99/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бурхана С.М.,

за участю секретаря судового засідання: Демяненко С.І.,

заявника: ОСОБА_1 ,

представника заявника: ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за заявою ОСОБА_1

заінтересована особа: ОСОБА_3

про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Заявник) звернулась до суду з заявою в якій просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки строком на шість місяців, а саме:

- заборонити перебувати в місці проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити перебувати в місці ведення підприємницької діяльності ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ;

- заборони наближатись на відстань ближче 100 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити наближатись на відстань ближче 100 метрів до місця ведення підприємницької діяльності ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ;

- заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

- заборони контактувати з ОСОБА_1 через засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05.09.2024 року відкрите провадження по справі. Справу призначено до розгляду за правилами окремого провадження з викликом учасників розгляду справи на 06.09.2024 року.

06.09.2024 року розгляд справи перенесено на 10.09.2024 року.

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

В судовому засіданні 10.09.2024 року оголошена вступна та резолютивна частина рішення.

В обґрунтування заявлених вимог заявниця посилається на наступне: 10 серпня 2002 року між заявницею та ОСОБА_3 було укладено шлюб.

Від шлюбу мають двох дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

За час проживання разом, між ними зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки.

Під час спільного проживання ОСОБА_3 постійно підіймав на заявницю руку, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав тілесних ушкоджень, внаслідок чого вона постійно викликала поліцію, що фіксувала вказані обставини. Постійні побиття стали підставою розриву відносин.

23 травня 2024 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 особою було розірвано Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області.

Після розриву стосунків ОСОБА_3 весь час переслідує заявницю, ходить за нею на роботу, веде себе як кривдник, постійно погрожує, як фізичною розправою так і знищенням підприємницької діяльності ОСОБА_1 .

З 2023 року заявниця змушена жити окремо, оскільки через вживання алкогольних напоїв ОСОБА_4 , що призводить до проявів агресії з боку ОСОБА_3 та вчинення бійок, проживання разом з ним стало неможливим.

Так Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосоване відносно нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Підставою стало те, що останній в стані алкогольного сп`яніння вчинив сварку, в ході якої грубою нецензурною лайкою ображав свою дружину ОСОБА_1 , погрожував фізичною розправою та завдав їй фізичного болю, що підтверджується постановою від 21.02.2021 року.

Потому ОСОБА_3 ще неодноразово вчиняв адміністративні правопорушення, в тому числі і по відношенню до заявниці, що підтверджується постановами, винесеними у відношенні ОСОБА_3 . Верхньодніпровським районним судом.

З наданих заявницею копій висновків судово-медичного експерта №91 від 14.10.2022 року та №2391 від 07.08.2024 року у ОСОБА_1 виявлені ушкодження, які згідно п.п. 2.3.5 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

24.12.2023 року стосовно ОСОБА_3 за вчинення домашнього насильства психологічного та фізичного характеру відносно заявниці, було винесено терміновий заборонний припис, строком на три доби.

В судовому засіданні заявниця заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судовому засіданні заявлені вимоги визнав частково. Не заперечував проти винесення обмежувального припису, але заперечував проти винесення обмежувального припису в частині перебування та наближення до місця ведення підприємницької діяльності, оскільки остання належить і йому також, факт чого не заперечувала заявниця.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, викладені у заяві про встановлення обмежувального припису, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення заявника та його представника, суд встановив таке.

23 травня 2024 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 особою було розірвано.

Від шлюбу мають двох дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою Верхньодніпровського районного суду від 21.02.2021 року, №173/347/21, ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосоване відносно нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

12.10.2022 року о 20 годині 00 хвилин ОСОБА_3 за місцем свого мешкання: АДРЕСА_3 , вчинив відносно заявниці насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, образ нецензурною лайкою, погроз фізичною розправою, що підтверджується Постановою Верхньодніпровського районного суду від 16.11.2022 року, № 173/1610/22.

Постановою від 26.10.2023 року об`єднано в одне провадження справи про адміністративні правопорушення № 173/3095/23, 173/3306/23 відносно ОСОБА_3 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст. 185 КпАП України та присвоєно їм спільний номер № 173/3095/23.

24.12.2023 року відносно ОСОБА_3 за вчинення домашнього насильства психологічного та фізичного характеру відносно заявниці, було винесено терміновий заборонний припис строком на три доби.

Постановою Верхньодніпровського районного суду від 21.02.2024 року, №173/345/24, ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосоване відносно нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Постановою Верхньодніпровського районного суду від 05.06.2024 року, №173/1554/24, ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та на підставі ст.22 КпАП України звільнено, обмежившись усним зауваженням.

Крім того, заявницею надано висновки судово-медичного експерта №91 від 14.10.2022 року та №2391 від 07.08.2024 року у ОСОБА_1 стосовно виявлених тілесних ушкоджень, які згідно п.п. 2.3.5 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з такого.

Правовідносини, що склалися між учасниками справи регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини.

Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні.

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, моржування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України.

Нормами статті 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вказані положення, суд зазначає, що на спростування позиції та доводів заявника, жодних доказів заінтересованою особою подано не було.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Зі змісту статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має, зокрема, постраждала особа або її представник.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Надаючи оцінку ризикам, на які посилався заявник, суд приймає до уваги її аргументи, який посилаючись на докази, підтвердив факти неодноразових конфліктів між сторонами, звернення з приводу неправомірних дій заінтересованої особи до правоохоронних органів, застосування психологічного насильства до неї, підтверджене судовими постановами, видання термінового заборонного припису, висновків судово-медичних експертів, а тому оцінивши наявні ризики, суд з метою запобігання продовження вчинення насильства щодо заявниці вважає доцільним застосувати до ОСОБА_3 обмежувальний припис строком на 6 місяців, з частиною обмежень запропонованих заявницею.

Що стосується заявленої вимоги про заборону ОСОБА_3 перебувати та наближатись на відстань ближче 100 метрів до місця ведення підприємницької діяльності ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , суд вважає їх такими, що не можуть бути застосовані, оскільки дане приміщення орендується ними сумісно для ведення спільного бізнесу, що було встановлено в судовому засіданні.

В силу ч. 3 ст. 350-5ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Згідно із ч. 4 ст. 350-6ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 76, 95, 258-259, 263-265, 273, 293, 294, 350-1-350-8 ЦПК України, Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству»,-

ВИРІШИВ:

1. Вимоги за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису - задовольнити частково.

2. Видати обмежувальний припис стосовно громадянина України:ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме:

- заборонити перебувати в місці проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити наближатись на відстань ближче 100 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

- заборонити контактувати з ОСОБА_1 через засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

3. В задоволенні решти заявлених вимог відмовити.

4. Обмежувальний припис видати строком на 6 (шість) місяців.

5. Судові витрати по сплаті судового збору віднести на рахунок держави.

6. Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

7. Копію рішення направити до відділення поліції № 3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області для взяття на профілактичний облік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , та до Верхньодніпровської міської ради.

8. Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

9. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

10. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлений 10.09.2024 року

Суддя С.М. Бурхан