КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 березня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Дарницький відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення частково від сплати заборгованості по аліментам та зарахування сплачених сум в рахунок сплати аліментів, -

установив:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 , третя особа: Дарницький ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення частково від сплати заборгованості по аліментам та зарахування сплачених сум в рахунок сплати аліментів.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 16 липня 2005 року між ним та ОСОБА_3 було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, в шлюбі у сторін народилось троє дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 26 серпня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09 лютого 2021 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2023 року зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року на користь ОСОБА_2 на утримання дітей з 1/2 частини до 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з 16 жовтня 2021 року по даний час проживає разом ним, що було встановлено судовим рішенням, яким зменшено розмір аліментів на утримання дітей у зв`язку з даною обставиною.

З довідки розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданої старшим державним виконавцем Шабатурою Антоном від 16 жовтня 2023 року вбачається, що в період з жовтня 2021 року по день набрання законної сили рішення суду від 13 лютого 2023 року - 23 березня 2023 року, була нарахована заборгованість по аліментам, що стягувались на утримання трьох дітей на користь відповідача.

В межах виконавчого провадження НОМЕР_1 до нього за несплату аліментів були застосовані заходи, які обмежують його права.

З 16 жовтня 2021 року син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав та надалі продовжує проживати з ним, він купував сину одяг, їжу, організовував навчальний процес та дозвілля, задовольняв усі його насущні потреби.

Просив суд, звільнити його частково від сплати заборгованості по аліментам, що стягнуто на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року у справі №753/2896/21, за період з 16 жовтня 2021 року по 23 березня 2023 року; зобов`язати державного виконавця Дарницького ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) здійснити відповідний перерахунок про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам за період з 16 жовтня 2021 року по 23 березня 2023 року; зарахувати суму коштів у розмірі 47798 грн. в рахунок сплати аліментів по виконавчому листу, виданому Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення аліментів з нього на користь ОСОБА_2 на утримання дітей.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 березня 2024 року зазначений вище позов задоволено частково.

Звільнено частково ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам, що стягнуто на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року у справі №753/2896/21, за період з 16 жовтня 2021 року по 23 березня 2023 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, щодо зарахування суми коштів у розмірі 47798 грн. в рахунок сплати аліментів по виконавчому листу, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права в цій частині.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що вимоги, щодо зарахування коштів в рахунок сплати аліментів пред`являються саме до відповідача ОСОБА_2 , а не до третьої особи, оскільки в даному випадку можуть бути порушені права відповідача, а не третьої особи: Дарницького ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, що позов, в частині позовної вимоги про зарахування коштів в рахунок сплати аліментів, подано до неналежного відповідача.

Звертає увагу, що у нього перед відповідачем відсутні будь-які інші грошові зобов`язання, окрім спільних обов`язків по утриманню дітей, у зв`язку з чим, здійснені ним грошові перекази є нічим іншим як такі, що мають цільове призначення на утримання дітей.

Просив суд, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 березня 2024 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог, щодо зарахування суми коштів у розмірі 47798 грн. в рахунок сплати аліментів по виконавчому листу та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції порушено правила територіальної підсудності, оскільки позов було подано не за зареєстрованим її місцем проживання чи перебування.

Крім того, вказує, що твердження позивача про нібито початок проживання з ним сина ОСОБА_4 , починаючи з 16 жовтня 2021 року, не відповідають дійсності.

Неповнолітній ОСОБА_4 протягом 2020-2022 років навчався та проживав у Київському військовому ліцеї ім. Івана Богуна.

Починаючи з 2023 року, останній навчається та проживає у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації ім. Героїв Крут.

Відтак останній ніколи не міг проживати разом з позивачем.

Більше того, наразі неповнолітній ОСОБА_4 перебуває на повному речовому, продовольчому, фінансовому та медичному забезпеченні Військового інституту телекомунікацій та інформатизації ім. Героїв Крут, що підтверджується довідкою від 30 жовтня 2023 року та додатково свідчить про не проживання сина разом із батьком.

Таким чином, позов ОСОБА_1 є необґрунтованим, безпідставним, та таким, що не міг бути задоволеним, навіть частково.

Просила суд, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 березня 2024 року скасувати та направити справу на розгляд за встановленою законом підсудністю.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подала відзив, в обґрунтування якого зазначила, що суд першої інстанції встановив та вказав, що позовні вимоги про зобов`язання здійснити перерахунок про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам не можуть пред`являтися до неї, оскільки перерахунок може здійснити лише третя особа: Дарницький ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ).

Відтак суд першої інстанції правильно встановив суб`єктний склад учасників справи та законно відмовив у позовній вимогі, заявленій до неналежного відповідача.

Просила суд, повністю відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 .

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 подав відзив, в обґрунтування якого зазначив, що позовна заява була подана ним до суду за останнім відомим місцем реєстрації відповідача, на момент відкриття провадження у справі були відсутні підстави для направлення справи за територіальною підсудністю до іншого суду.

Крім того, зазначив, що в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення та вірно встановив, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2023 року зменшено розмір аліментів, які стягуються з нього за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року на користь відповідача на утримання дітей з 1/2 частини до 1/3 частини усіх видів заробітку.

Просив суд, відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 липня 2005 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві.

У шлюбі у сторін народилося троє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 травня 2021 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09 лютого 2021 року і до досягнення дітьми повноліття.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 серпня 2021 року, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року залишено без змін.

24 вересня 2021 року Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчий лист.

Головним державним виконавцем Дарницького ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Малівською Н.І. відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 від 25 жовтня 2021 року.

Старшим державним виконавцем Дарницького ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Шабатурою А.М. винесено постанову про арешт майна боржника від 01 серпня 2023 року.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2023 року зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року на користь ОСОБА_2 на утримання дітей з 1/2 частини до 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

У вказаному рішенні судом встановлено, що син - ОСОБА_4 проживає разом з батьком - ОСОБА_1 з жовтня 2021 року.

Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів сформованого старшим державним виконавцем Дарницького ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Шабатурою А.М., станом на 13 жовтня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів складає 256674,11 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про зобов`язання здійснити перерахунок про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам та зарахувати суму коштів в рахунок сплати аліментів заявлені до належного відповідача.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку за можливе звільнити частково ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам, що стягнуто на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року у справі № 753/2896/21, за період з 16 жовтня 2021 року по 23 березня 2023 року.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може, з огляду на наступне.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно із ст. 197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Разом з тим, рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини.

Висновки щодо застосування ст. 197 СК України викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі №477/1165/20, від 03 лютого 2021 року у справі №125/2525/18, від 26 січня 2019 року у справі №219/6287/17, від 26 вересня 2019 року у справі №760/32225/18, від 27 лютого 2019 року у справі №307/1186/17.

Основний правовий висновок, який міститься в таких постановах, зводиться до того, що лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати аліментів.

У пунктах 60, 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ющенко та інші проти України» (заяви №№ 73990/01, 7364/02, 15185/02 і 11117/05) констатовано: «… право на справедливий судовий розгляд, яке передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції та розтлумачене в контексті принципів верховенства права та юридичної визначеності, містить вимогу непіддання сумніву рішення суду, коли він остаточно вирішив питання (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], № 28342/95, п. 61)»; за відсутності будь-яких ознак того, що в іншому судовому провадженні мали місце якісь вади, Суд вважає, що нове вирішення тих самих питань може звести нанівець завершене раніше провадження, а це несумісно з принципом юридичної визначеності.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2023 року було зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року на користь ОСОБА_2 на утримання дітей з 1/2 частини до 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції встановив, що один з трьох дітей на яких за рішенням суду стягнуто аліменти проживає разом з позивачем.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, на підставі вищенаведених правових норм, зважаючи на доведеність факту проживання сина ОСОБА_4 разом з батьком з жовтня 2021 року, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про звільнення ОСОБА_1 частково від сплати заборгованості по аліментам, що стягнуто на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 , про те, що судом першої інстанції було порушено правила територіальної підсудності, оскільки позов було подано не за зареєстрованим її місцем проживання чи перебуванням, то колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України визначено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частин 6,7 ст. 187 ЦПК України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.

Відповідно до інформації з Єдиного державного демографічного реєстру №312299 від 08 листопада 2023 року зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 не знайдено.

Як вбачається з матеріалів справи останньою відомою зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання ОСОБА_2 є АДРЕСА_1 , що відноситься до Дарницького району міста Києва. Знята з реєстрації 06 березня 2023 року.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що прийняття Дарницьким районним судом м. Києва, до свого провадження, вказаної справи відбулася з дотриманням правил територіальної підсудності, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 та направлення справи за встановленою законом підсудністю, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Щодо апеляційної скарги, яка була подана ОСОБА_1 та її доводів, то колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

У постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі №125/2525/18 (провадження 61-13525в20) зроблений висновок, що спір, щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог таки заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, або у позовному провадженні.

Враховуючи положення ч. 3 ст.195 СК України, ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та висновки Верховного Суду, в також фактичні обставини справи, з яких вбачається наявність спору, щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів, який виник внаслідок неврахування державним виконавцем при здійсненні розрахунку аліментів сплачених позивачем, як боржником у виконавчому провадженні, в добровільному порядку коштів на утриманні дитини, колегія суддів вважає, що позивачем обрано належний спосіб захисту своїх інтересів та позовні вимоги пред`явлено до належного відповідача ОСОБА_2 , як стягувача у виконавчому провадженні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для задоволення вимоги позовної заяви про зарахування суми коштів у розмірі 47798 грн. в рахунок сплати аліментів по виконавчому листу, виданому на виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей.

Крім того, колегією суддів приймаються доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , щодо відсутності у нього перед відповідачем будь-яких інших грошових зобов`язань, окрім як обов`язку по утриманню дітей, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що здійснені грошові перекази ОСОБА_1 , через «Укрпошту», на користь ОСОБА_2 є такими, що мають цільове призначення аліментів на утримання дітей.

Належних доказів на підтвердження протилежного, зокрема наявність інших боргових зобов`язань ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 чи рішення суду про стягнення коштів із боржника на користь стягувача, матеріали справи не містять.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що відсутність на квитанціях призначення платежу «сплата аліментів» не є підставою для їх не зарахування, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 здійснювався перерахунок коштів на користь ОСОБА_2 за іншим призначенням ніж сплата аліментів.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі.

Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , та відмови в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 .

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,376,381,382,389 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 березня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про зарахування сплачених коштів скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Зарахувати суму коштів у розмірі 47798 (сорок сім тисяч сімсот дев`яносто вісім) грн. 00 коп. в рахунок сплати аліментів по виконавчому листу, виданому на виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей.

В решті рішення суду від 06 березня 2024 року залишити без змін.

Поновити дію рішення суду від 06 березня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 29 серпня 2024 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба