КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

установив:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом`про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 рокуу справі №761/24929/20 визнано незаконним і скасовано наказ відповідача від 16 липня 2020 року №664-к «Про звільнення заступника директора з правових питань ВП АК ОСОБА_1 », а також поновлено його на посаді заступника директора Відокремленого підрозділу «Атомкомплект» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» з 18 липня 2020 року.

Одночасно суд допустив негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

В позові зазначено, що 03 грудня 2020 року в судовому засіданні під час проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду про поновлення на роботі був присутній представник відповідача.

Таким чином, починаючи з 03 грудня 2020 року, відповідач вважається таким, що ознайомлений з рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року у справі №761/24929/20.

Проте, відповідач видав наказ про поновлення на роботі 19 січня 2021 року, про що йому стало відомо із письмової відповіді роботодавця від 03 лютого 2021 року на адвокатський запит від 27 січня 2021 року.

За таких обставин, зазначає, що до роботи його було допущено 08 лютого 2021 року, про що свідчить та підтверджує відповідна відмітка про його ознайомлення з наказом ДП «НАЕК «Енергоатом» від 19 січня 2021 року №55-к.

А тому, починаючи з 03 грудня 2020 року до 05 лютого 2021 року в нього, з вини відповідача, існував вимушений прогул, який становить 44 робочі дні.

Таким чином, оскільки згідно з довідкою від 05 листопада 2020 року середньоденний заробіток становить 4080,29 грн., тому розмір вимушеного прогулу, що підлягає виплаті, становить 179 532,76 грн. (44 робочі дні х 4080,29 грн.) без вирахування податків і обов`язкових платежів.

Просив суд, стягнути з ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на свою користь середній заробіток за час затримки виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року у справі №761/24929/20 в розмірі 179532,76 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2024 року зазначений вище позов задоволено.

Стягнуто із АТ «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь ОСОБА_2 179532,76 грн.

Стягнуто із АТ «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь держави судовий збір в розмірі 1795,33 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції АТ «НАЕК «Енергоатом`подало апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовувало тим, що належним способом захисту прав позивача є звернення до суду із заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки у виконанні рішення суду про поновлення до судді, що розглянув трудовий спір, у межах позовного провадження у цивільній справі № 761/24929/20 про поновлення на роботі, а не звернення з окремим позовом.

Стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника здійснюється на підставі ухвали суду.

Висновок щодо зазначеного порядку застосування норми статті 236 КЗпП України, який не враховано судом першої інстанції, викладений у постанові Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 745/207/21 (провадження № 61-12346св22).

Вказує, що суд першої інстанції не дотримався цього висновку та норм процесуального законодавства України та не надав в оскаржуваному рішенні оцінки його аргументам про відсутності його вини у затримці виконання рішення суду від 03 грудня 2020 року, оскільки затримка у поновленні позивача на посаді у період з 04 грудня 2020 року по 12 січня 2021 року сталася виключно з поважних причин - допущення у рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року описки у назві посади, на якій позивач підлягав поновленню та вручення представникам сторін ухвали про виправлення описки лише 12 січня 2021 року.

Крім того, позивач отримував його листи від 19 січня 2021 року з інформацією про його поновлення на посаді, проте на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення нерозбірливо поставив дату його отримання.

Зазначає, що позивач діяв недобросовісно та зловживав правом, оскільки, в одному випадку позивач ухилявся від отримання інформації по телефону про його поновлення, а в іншому випадку, після отримання листа від 19 січня 2021 року №01-651/07 з інформацією про його поновлення, не приступив до роботи, збільшуючи період затримки для нарахування середнього заробітку у більшому розмірі, що суд першої інстанції проігнорував.

Просило суд, скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2024 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав відзив, в обґрунтування якого зазначив, що відповідач вчергове наводить ті ж самі обґрунтування неможливості виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року, що вже були розглянуті судом першої інстанції, і щодо яких суд дійшов обґрунтованих висновків.

Наголошує, що відповідач жодного разу не зазначив та не зазначає конкретної дати, коли саме ним було отримано листи-повідомлення від 19 січня 2021 року про факт видачі наказу про поновлення його на роботі.

Вказує, що він скористався своїм правом звернення до суду, однак шляхом подання позову, що не є процесуальним порушенням і не позбавляє його права на отримання належних виплат.

Відповідач же, не зазначив та не підтвердив свого судження, що у нього було відсутнє право звернутися із позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час прострочення виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2024 року залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року у справі №761/24929/20, зокрема, поновлено ОСОБА_1 на роботі у відокремленому підрозділі «Атомкомплект» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на посаді заступника директора з правових питань відокремленого підрозділу «Атомкомплект» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом».

У цьому рішенні в резолютивній частині суд зазначив, що рішення суду в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

08 грудня 2020 року представник позивача подав до Шевченківського районного суду м. Києва заяву про виправлення описки в частині назви посади на яку поновлено позивача.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2020 року виправлено описку в резолютивній частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року у справі №761/24929/20, а саме замість: «Поновити ОСОБА_1 на роботі у відокремленому підрозділі «Атомкомплект» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на посаді директора з правових питань відокремленого підрозділу «Атомкомплект» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» зазначити: «Поновити ОСОБА_1 на роботі у відокремленому підрозділі «Атомкомплект» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на посаді заступника директора з правових питань відокремленого підрозділу «Атомкомплект» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом».

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі наказу т.в.о. президента Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» №55-к від 19 січня 2021 року позивача поновлено на роботі відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року та ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2020 року у справі №761/24929/20.

З цим наказом позивач ознайомився 08 лютого 2021 року, про що є відмітка на наказі.

В матеріалах справи міститься копія адвокатського запиту від 27 січня 2021 року за підписом представника позивача - адвоката Нефьодова С.М., адресованого до відповідача, щодо надання інформації про негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі.

У відповідь на адвокатський запит відповідач листом №01-1471/07-вих від 03 лютого 2021 року повідомив представника позивача, що наказом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» №55-к від 19 січня 2021 року позивача поновлено на роботі.

За таких обставин, до роботи позивача було допущено 08 лютого 2021 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що АТ «НАЕК «Енергоатом» виконало рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 грудня 2020 року у справі № 761/24929/20 про поновлення ОСОБА_1 на роботі лише 05 лютого 2021 року, тобто із затримкою у 44 робочих днів, тому з урахуваннямрозміру середньоденної заробітної плати, розмір компенсації за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі позивача становить 179532,76 грн.

З висновками викладеними у рішенні суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України, ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, визначеному ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частиною 8 ст.235 КЗпП України визначено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно, з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів громадян і держави.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків (аналогічний висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 501/4019/21-ц, провадження № 61-9103св22).

Указаними нормами передбачено обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника у разі його незаконного звільнення.

Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ч. 2 ст.18 ЦПК України).

Статтею 236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Указана законодавча норма є спеціальною та регулює порядок додаткового нарахування судом, який ухвалив рішення про поновлення працівника на роботі, середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Шевченківського районного суду міста Києва, яким поновлено ОСОБА_1 на роботі, ухвалене 03 грудня 2020 року, а наказ про поновлення ОСОБА_1 на роботі виданий 19 січня 2021 року.

З цим наказом позивач ознайомився 08 лютого 2021 року, про що є відмітка на наказі.

За таких обставин, до роботи позивача було допущено 08 лютого 2021 року. У своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що затримка у поновленні позивача на посаді у період з 04 грудня 2020 року по 12 січня 2021 року сталася виключно з поважних причин - допущення у рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року описки у назві посади, на якій позивач підлягав поновленню та вручення представникам сторін ухвали про виправлення описки лише 12 січня 2021 року.

Як правильно встановив суд першої інстанції за результатами розгляду даної справи, відповідач був добре проінформований про предмет і підстави позову, його представник приймав участь в судових засіданнях, а також був безпосередньо присутнім під час оголошення вступної та резолютивної частини оскаржуваного рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не довів належними та достовірними доказами, що допущена описка в рішенні суду вплинула на можливість його негайного виконання в частині поновлення позивача на роботі.

Таким чином, відповідачем в апеляційній скарзі не спростовано висновок суду першої інстанції про недоведеність та ненадання відповідачем жодних переконливих обґрунтувань, що допущена описка в судовому рішенні стала основною причиною неможливості негайного виконання рішенняШевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року в частині поновлення працівника на роботі.

Крім того, колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги, що позивач діяв недобросовісно та зловживав правом, оскільки, відповідачем жодним чином не підтверджено факту належного інформування ОСОБА_1 про необхідність приступити до роботи.

АТ «НАЕК «Енергоатом» не зазначає конкретної дати, коли саме позивач отримав листи-повідомлення від 19 січня 2021 року про факт видачі наказу про поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Станом на 05 лютого 2024 року позивач не був належним чином повідомлений про виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року в частині поновлення його на роботі та про необхідність приступити до виконання своїх посадових обов`язків.

Колегія суддів звертає увагу, що на сьогоднішній день існуючі технічні можливості, які дають можливість чіткої фіксації факту та моменту отримання одержувачем поштового відправлення.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи та наявні в ній докази, відповідачем не надано жодного належного доказу про вручення поштового відправлення позивачу раніше ніж 05лютого 2021 року.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що належним способом захисту прав позивача є звернення до суду із заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки у виконанні рішення суду про поновлення до судді, що розглянув трудовий спір, у межах позовного провадження у цивільній справі №761/24929/20 про поновлення на роботі, а не звернення з окремим позовом.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 грудня 2020 року про поновлення позивача на роботі, відповідачем видано наказ про поновлення ОСОБА_1 на роботі 19 січня 2021 року.

Тобто станом на час звернення ОСОБА_1 до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі таке рішення вже було виконане відповідачем.

На підставі викладеного можна дійти висновку про те, що позов ОСОБА_1 не пов`язаний з інститутом судового контролю за виконанням рішення у справі №761/24929/20про поновлення на роботі, а є окремим позовом про стягнення середнього заробітку за затримку виконання судового рішення про поновлення на роботі.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанцій правових висновків про застосування статті 236 КЗпП України, викладених у постанові Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 745/207/21 (провадження №61-12346св22), є безпідставними, оскільки фактичні обставини у цих справах є відмінними від обставин у справі, яка переглядається.

Зі змісту указаної постанови станом на час розгляду справи №745/207/21 рішення суду про поновлення на роботі так і не було виконане роботодавцем.

Апеляційний суд наголошує, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин із метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачем допущено затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі і така затримка становить 44 робочі дні, за період з 03 грудня 2020 року до 05 лютого 2021 року, і за цей період відповідач має виплатити позивачеві середній заробіток.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія апеляційного суду вважає, що рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2024 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 367, 369, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргуАкціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом`залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба