Провадження №: 2/755/6912/24
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"05" серпня 2024 р. Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Хромова О.О., перевіривши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшов цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 липня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків - п`ять днів з дня отримання копії даної ухвали.

Підставами для залишення позовної заяви без руху слугувало таке: 1) звертаючись до суду з позовною вимогою про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_1 у позовній заяві не зазначила ефективного способу захисту, передбаченого статтею 16 ЦК України. Суд позбавлений права визначати замість позивача позовні вимоги, тому позивач повинен самостійно визначитись у позовній заяві з позовними вимогами та їх формулюванням, оскільки за результатами розгляду позовної заяви, яка викладена у поточній редакції, рішення суду, якщо позов буде задоволено, не буде відповідати частині п`ятій статті 265 ЦПК України; 2) після визначення конкретного способу захисту порушеного права, позивачеві слід самостійно визначити точну суму сплати судового збору, оскільки на момент постановлення ухвали про залишення позову без руху суд був позбавлений можливості визначити суму судового збору, що підлягає сплаті.

Відповідно до довідки про доставку електронного листа від 22 липня 2024 року ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 15 липня 2024 року було доставлено на електронну адресу представника позивача Мороз І.В. 22 липня 2024 року.

Також ухвалу про залишення позову без руху від 15 липня 2024 року своєчасно внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень, а тому позивач у вільному доступі мав можливість ознайомитись з її змістом.

27 липня 2024 року, тобто з дотриманням встановленого судом процесуального строку, представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Мороз І.В., подано заяву про усунення недоліків позовної заяви до якої додано позовну заяву у новій редакції від 27 липня 2024 року.

Вивчивши матеріали заяви про усунення недоліків, суд зазначає таке.

Статтею 175 ЦПК України визначені основні вимоги до позовної заяви, які мають бути дотримані особами, які звертаються до суду за захистом своїх прав та інтересів шляхом пред`явлення позову до суду.

У прохальній частині позовної заяви у новій редакції від 27 липня 2024 року позивач ОСОБА_1 просить визнати проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які не перебувають у шлюбі між собою у період з 18 серпня 2007 року по 24 лютого 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 31 жовтня 2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб. Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

17 серпня 2007 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, однак сторони продовжували проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 11 грудня 2007 року ОСОБА_2 придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . У зв`язку із вказаним спірна квартира на підставі частини першої статті 61 СК України та частини другої статті 74 СК належить до спільної сумісної власності подружжя.

При цьому, позивач зазначає, що у провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа № 755/3596/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, а саме: визнання за ОСОБА_1 права власності на частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

У зв`язку із наявністю спору про право цивільне, позивач звертається із вимогою про встановлення факту, що має юридичне значення у порядку позовного провадження.

Вивчивши позовну заяву у новій редакції від 27 липня 2024 року суд зазначає таке.

При розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Статтею 175 ЦПК України визначені основні вимоги до позовної заяви, які мають бути дотримані особами, які звертаються до суду за захистом своїх прав та інтересів шляхом пред`явлення позову до суду.

Так, відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно із пунктом четвертим частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них .

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За змістом положень вище зазначених норм права розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Суд забезпечує захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються, шляхом здійснення провадження у справах.

Для ефективного судового захисту цивільного права або інтересу важливим також є обраний позивачем спосіб захисту, який має відповідати природі такого права або охоронюваного законом інтересу, характеру незаконного посягання та бути ефективним.

Суд звертає увагу позивача, що позов це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, звернена через суд або інший орган цивільної юрисдикції про захист порушеного, оспореного чи невизнаного права або інтересу, який здійснюється у певній, визначеній законом, процесуальній формі.

Позов як складне явище має декілька елементів, до яких відносяться: предмет, підстава, зміст.

З викладеного вбачається, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Зміст позову - це певна форма захисту, яку просить позивач від суду.

Додержання процесуальної форми і змісту позовної заяви є однією з обов`язкових вимог процесуального законодавства, що забезпечує прийняття суддею заяви та порушення ним провадження у справі. Значення елементів позову також полягає у тому, що за ними визначаються межі судового розгляду, адже суд відповідно до статті 13 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог.

Верховний Суд зазначає, що спосіб захисту порушеного права обирає позивач, а суд захищає порушене право позивача з урахуванням ефективного способу захисту та норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня

2019 року у справі № 569/17272/15, від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18, від 15 червня

2022 року у справі № 753/16119/19 та ін.

У постанові від 18 липня 2022 року у справі № 404/8938/15-ц Верховний Суд також звернув увагу на те, що ефективний спосіб необхідно розуміти такий, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту) (справа «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (заява № 22414/93, пункт 145); справа «Афанасьєв проти України» (заява

№ 38722/02, пункт 75)).

Змістом позовних вимог ОСОБА_1 є визнання спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 18 серпня 2007 року по 24 лютого 2024 року, що за своєю суттю є вимогою про встановлення факту. Звертаючись до суду в порядку розділу ІІІ ЦПК України (Позовне провадження), позивач заявляє вимоги в порядку розділу IV ЦПК України (Окреме провадження), що не відповідає вимогам пункту 4 частини третьої статті 175 ЦПК України.

У даному випадку, подаючи до суду позовну заяву про встановлення факту спільного постійного проживання, позивач не заявляє жодних позовних вимог до відповідача, а також не визначає конкретний спосіб захисту порушеного права у відповідності до вимог частини другої статті 16 ЦК України.

Отже, звертаючись до суду з позовною вимогою про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_1 у позовній заяві в новій редакції від 27 липня 2024 року не зазначила ефективного способу захисту, передбаченого статтею 16 ЦК України.

При цьому, у провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа 755/3596/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, а саме: визнання за ОСОБА_1 права власності на частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Про необхідність зазначення ефективного способу захисту суд вказав в ухвалі про залишення позову без руху від 15 липня 2024 року.

Таким чином, позивачем не виконано вимоги ухвали від 15 липня 2024 року про залишення позову без руху в частині вибору належного способу захисту.

Вказані недоліки позовної заяви є суттєвими і такими, що перешкоджають відкриттю провадження у справі до їх усунення.

Також суд звертає увагу позивача, що відповідно до частини першої статті 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

Заяву про усунення недоліків та позовну заяву у новій редакції подано до суду представником позивача адвокатом Мороз І.В. через систему «Електронний суд».

Однак, до позовної заяви у новій редакції позивачем не додано доказів надсилання позовної заяви у новій редакції іншим учасникам справи, зокрема, відповідачеві ОСОБА_2 .

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивач не усунув вказані в ухвалі недоліки, що є підставою для повернення позовної заяви позивачу, в порядку визначеному частиною третьою статті 185 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 175, 177, 185 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення - вважати такою, що не подана, та повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачу, що повернення позову не перешкоджає повторному зверненню до суду, з урахуванням викладеного в даній ухвалі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені статтею 354 ЦПК України.

Суддя О.О. Хромова