ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5871/24 Справа № 233/5109/21 Суддя у 1-й інстанції - Каліуш О. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Бондар Я.М., Остапенко В.О.

за участю секретаря судового засідання Лідовської А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 233/5109/21 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Краматорський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 лютого 2022 року, постановлену у складі судді Каліуш О. В., -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Макіївка Донецької області померла його мати ОСОБА_2 , для реєстрації факту смерті він звернувся до Совєтського відділу ДРАЦС Макіївського міського управління юстиції міністерства юстиції ДНР, якими було вилучено оригінал паспорту померлої та лікарське свідоцтво та видано свідоцтво про смерть на ім`я ОСОБА_2 .

Просив встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Макіївка Донецької області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Макіївка Донецької області.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 лютого 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 від імені та в інтересах якої діє адвокат Чеботаєв Андрій Миколайович, заінтересована особа Краматорський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив його скасувати, та постановити нове рішення про задоволення заяви.

В обґрунтування зазначив, що судом першої інстанції проігноровано той факт, що до Краматорського міського відділу ДРАЦС Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції надавала заява з додатками, а саме: свідоцтвом про смерть разом з лікарським свідоцтвом про смерть та причиною смерті для реєстрації, однак була отримана відмова, у зв`язку з тим що вони видані на тимчасово окупованій території.

Вважає, що надані до суду належним чином завірені копії документів, видані на тимчасово окупованій території є допустимими доказами про встановлення факту смерті громадянки України.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6-8).

Згідно ксерокопії свідоцтва про народження заявника серії НОМЕР_1 від 24.10.1968 ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 (а.с.10).

За твердженням заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Макіївка Донецької області померла його мати ОСОБА_2 .

На підтвердження даного факту заявником надана ксерокопія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 зареєстроване Совєтським відділом РАЦС Макіївського міського управління юстиції Міністерства юстиції ДНР від 05.11.2019 (а.с.14).

Відповідно до ксерокопії лікарського свідоцтва про смерть №448 виданого центром первинної медико-санітарної допомоги м.Макіївка від 04.11.2019 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на території м. Макіївка, ДНР. Причиною смерті зазначено хронічна серцево-судинна недостатність (а.с.11).

Згідно ксерокопії свідоцтва про поховання, ОСОБА_2 похована на кладовищі пос.Кірова (Нове) м.Макіївка (а.с.13).

Згідно із листом Краматорського відділу ДРАЦС у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Харків) від 11.02.2022 №20.16-34-372 у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актовий запис про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутній.

Відмовляючи в задоволенні вимог, суд першої інстанції виходив з того, що доказів на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 заявником не надано, а долучені до заяви копії документів не підтверджені оригіналами, які суд доручив надати заявнику у процесуальний спосіб.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами на тимчасово окупованій території, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, є недійсним і не створює правових наслідків.

У той же час відповідно до статті 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» передбачено, що діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи.

У відповідності до статті 5 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» для забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях органи державної влади та їх посадові особи, діючи на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України вживають заходів для захисту прав і свобод цивільного населення.

Суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частина перша статті 315 ЦПК України).

Для розгляду заяв про встановлення фактів народження або смерті на тимчасово окупованій території України законодавством визначено спеціальний порядок, урегульований статтею 317 ЦПК України.

Частиною першою статті 317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Статтею 318 ЦПК України також передбачено, що у заяві про встановлення факту смерті повинно бути зазначено:

- який факт заявник просить встановити та з якою метою;

- причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт;

- докази, що підтверджують факт;

- докази, що підтверджують викладені заявником обставини (наприклад, письмові свідчення очевидців, фототаблицю з місця поховання, медичні документи про смерть тощо);

- довідка про неможливість відновлення втрачених документів (наприклад, письмова відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану).

До заяви повинно бути додано докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, або посилання на докази які підтверджують неможливість відновлення втрачених документів.

Так, приблизний перелік додатків до позовної заяви складають:

- копія паспорту та ІПН заявника (родича);

- копія виписки з медичної карти амбулаторного хворого;

- копія свідоцтва про смерть (видана на окупованій території);

- копія договору на замовлення і організацію похорону;

- фотознімки з місця захоронення.

До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Встановлення факту народження або смерті особи має значення для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на дотриманні вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, у тому числі з урахуванням документів, виданих органами та установами самопроголошених утворень, розташованими на окупованій території України.

Такий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 12 травня 2021 року у справі № 220/1582/20 та від 07 вересня 2022 року у справі № 759/5313/21.

Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою.

Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлена Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України № 545 від 8 серпня 2006 року.

Відповідно до положень вказаної Інструкції лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результатів розтину.

Відповідно до п.1 Розділу І Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року №52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року №52/5 встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; г) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Згідно з положеннями частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» із змінами, внесеними згідно із Законом № 2217-IX від 21 квітня 2022 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України», який набрав чинності 7 травня 2022 року, будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акту цивільного стану.

Таким чином, до заяви повинно бути додано докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, або посилання на докази які підтверджують неможливість відновлення втрачених документів.

Докази в цивільному процесі повинні відповідати таким вимогам:

- належність (містити інформацію щодо предмета доказування, де предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення) (cтаття 77 ЦПК України);

- допустимість (суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування) (cтаття 78 ЦПК України);

- достовірність (достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи) (cтаття 79 ЦПК України);

- достатність (достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання) (cтаття 79 ЦПК України).

Докази в цивільному процесі характеризуються єдністю таких елементів:

-змісту доказів;

-процесуальної форми доказів;

-процесуального порядку одержання, дослідження і оцінки змісту;

-процесуальної форми доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ЄСПЛ наголошує, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і ЄСПЛ не підмінятиме власною позицією оцінку фактів, яку їм було надано в межах національного провадження, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд. Стаття 6 Конвенції водночас не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або способів їх оцінки, що є предметом регулювання національного законодавства та оцінки національними судами (справа «Трофимчук проти України» від 28.10.2010 року).

Письмові докази - документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено ЦПК України. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених кваліфікованим електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього або іншої особи, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

На підтвердження факту смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у м. Макіївка, Донецької області, заявником надано суду ксерокопії: лікарського свідоцтва про смерть (із зазначенням причин смерті) №448 від 04.11.2019 року та свідоцтва про поховання від 05.11.2019 року.

Крім цього, заявником надано ксерокопію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 05.11.2019 року, видане органом та особою на тимчасово окупованій території України.

Вказані ксерокопії не засвідчені у встановленому законом порядку, як зазначено вище.

З урахуванням категорії даної справи, неможливості перевірити дані, які містяться в поданих до суду ксерокопіях документів з інших джерел (виданих органами та особами на не підконтрольній державі території), задля правильного вирішення справи, судом, при відкритті провадження у даній справі, ухвалою суду від 01.02.2022р. заявника було зобов`язано надати для огляду в судовому засіданні оригінал свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , яка надана суду не була (а.с.63, 64).

В листі-повідомленні представнику заявника про чергове судове засідання від 10.02.2022р., судом нагадано про необхідність виконання ухвали суду та надання для огляду в суді оригіналу свідоцтва про смерть, роз`яснено норми процесуального закону щодо надання доказів з посиланням на норми Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (а.с.79).

К даті наступного судового розгляду представник заявника направив на адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, та нагадав, що листом від 09.02.2022р. він повідомив суд, що оригінал свідоцтва надано не буде.

Враховуючи наведене, відсутність оригіналів наданих документів, не засвідчення належним чином їх копій, які заявником додані на підтвердження доводів заяви, і які судом обґрунтовано не прийнято як докази, а також відсутність інших доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви через недоведеність заявником в суді факту смерті ОСОБА_2 .

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 лютого 2022 року немає.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384, ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: