Справа № 615/1409/24
Провадження № 2/615/336/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2024 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Логвінова А.О.,

за участю секретаря судового засідання Партоли О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Валки Харківської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу № 615/1409/24

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення заборгованості,

за участю учасників судового процесу:

представника позивача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

Стислий зміст (виклад) позовних вимог.

09 липня 2024 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Валківського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_2 ), у якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 3 629,73 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 31 грудня 2021 року відповідач ОСОБА_2 взяв у неї в борг 2 300 доларів США та зобов`язався їх повернути до 02 березня 2022 року, про що власноручно написав відповідну розписку. У свою чергу, у встановлений розпискою строк відповідач борг не повернув, у зв`язку з чим позивач вимушена була звернутись до суду з даним позовом про стягнення з відповідача на свою користь суми боргу за розпискою у розмірі 2 300 доларів США. Крім того, у зв`язку з тим, що відповідач в обумовлений строк не повернув борг за розпискою, позивач просить стягнути з відповідача, на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України, проценти від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України (далі НБУ) за період з 31 грудня 2021 року по 05 липня 2024 року у розмірі 1 156,48 доларів США, а також відповідно до ст. 625 ЦК України 3 % річних за період з 01 січня 2022 року по 05 липня 2024 року у розмірі 173,25 доларів США.

Стислий зміст (виклад) заяв по суті справи.

13 серпня 2024 року від представника відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування заперечень проти позову, викладених у відзиві, представник відповідача зазначив, що позивач ОСОБА_1 є приватним підприємцем та 25 січня 2022 року подала заяву до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради про погодження схеми розміщення тимчасової споруди закладу швидкого харчування. У свою чергу відповідачу було доручено провести оплату проведених робіт по розробці схеми розміщення та схеми благоустрою прилеглих територій по рахункам організацій розробників. Надання грошових коштів позивачем було проведено шляхом оформлення розписок на ім`я відповідача. Після оплати робіт, отримання виготовлення схем та матеріалів необхідних для вирішення наведених питань, відповідач повинен був надати квитанції про оплату, а позивач повинна була віддати розписки. 24 лютого 2022 року розпочалось повномасштабне вторгнення, в тому числі був наступ на м. Київ, у зв`язку з чим працівники розробники необхідної документації виїхали. На даний час документація виготовлена, однак не видана відповідачу для передачі позивачу. Зазначені обставини свідчать про відсутність підстав для подання даного позову.

19 серпня 2024 року від позивача надійшла до суду відповідь на відзив, у якій вона просить задовольнити позов.

В обґрунтування відповіді на відзив зазначає, що у відзиві на позовну заяву фактично визнано той факт, що відповідачем складено розписку та отримано грошові кошти у борг. При цьому, обставини, які викладені у відзиві на позовну заяву не відповідають дійсності.

Аргументи (позиції) учасників справи.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просить задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову в частині стягнення процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України та відповідно до ст. 625 ЦК України 3 % річних, посилаючись на необґрунтованість вимог.

Рух справи.

Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 23 липня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 08 серпня 2024 року повернуто відповідачу без розгляду відзив, поданий адвокатом Ніколаєвим Володимиром Івановичем, на позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Залишено без задоволення заяву представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Ніколаєва Володимира Івановича про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

31 грудня 2021 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики на суму 2 300 доларів США, про що відповідач ОСОБА_2 написав (склав) розписку, оригінал якої позивач надала до суду (а.с. 9, 100).

У судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву представник відповідача не заперечує факту отримання відповідачем зазначених грошових коштів та факту складання відповідачем письмової розписки.

За змістом вказаної розписки, відповідач ОСОБА_2 взяв у борг у позивача грошові кошти у розмірі 2 300 доларів США та зобов`язався їх повернути до 02 березня 2022 року. Відомостей щодо цілей надання вказаних коштів розписка не містить.

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (частини перша, друга та третя статті 202 ЦК України).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі№ 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

Також, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів (постанова Верховного Суду від 30 серпня 2022 року у справі № 361/8807/18 (провадження № 61-2332св22)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Як вже було встановлено, між сторонами 31 грудня 2021 року укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 отримав у борг грошові кошти у розмірі 2 300,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 02 березня 2022 року, однак у визначений строк не виконав свої зобов`язання з повернення боргу.

Посилання представника відповідача на те, що відповідач отримав вказані кошти з метою проведення оплати робіт по розробці схеми розміщення та схеми благоустрою прилеглих територій по рахункам розробників, не підтверджені належними та допустимими доказами.

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 31 грудня 2021 року у розмірі 2 300 (дві тисячі триста) доларів США є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ за період з 31 грудня 2021 року по 05 липня 2024 року у розмірі 1 156,48 доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Судовим розглядом встановлено, предметом договору позики були кошти в іноземній валюті - доларах США, а розмір процентів сторонами не був визначений.

Облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів, за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період ,не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні.

Висновок, що чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти, міститься у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-2667цс16.

У разі отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання, як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування.

Конвертація суми позики в іноземній валюті для визначення розміру процентів на рівні облікової ставки НБУ в національну валюту України - гривню буде суперечити частинам першій, третій статті 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника.

Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбуваєтьсяу разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.

Вказаний висновок викладений, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16 (провадження № 14-465цс18), у постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 757/27034/19-ц (провадження № 61-2413св22).

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України процентів від суми позики на рівні облікової ставки НБУ є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача відповідно до ст. 625 ЦК України 3 % річних за період з 01 січня 2022 року по 05 липня 2024 року у розмірі 173,25 доларів США.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні трьох процентів річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.

Враховуючи наведене, три проценти річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого є, зокрема нараховані проценти за користування коштами, строки сплати яких визначено договором.

В постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18, зроблено правовий висновок про те, що враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Таким чином, нарахування 3 % річних, визначених ч. 2 ст. 625 ЦК України, можливе виключно у разі порушення грошового зобов`язання, а саме неповернення коштів у визначений строк.

Як вже зазначалось, між сторонами 31 грудня 2021 року укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 отримав у борг грошові кошти у розмірі 2 300,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 02 березня 2022 року.

Таким чином, нарахування 3 % річних до граничного терміну повернення боргу, а саме до 02 березня 2022 року є безпідставним.

Крім того, Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому його дія неодноразово продовжувалася та він діє до теперішнього часу.

Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

За таких обставин, враховуючи, що строк повернення грошових коштів за розпискою визначений до 02 березня 2022 року, з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу, а також беручи до уваги, що позивач просить стягнути 3 % річних за період з 01 січня 2022 року по 05 липня 2024 року, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3 % річних задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на її користь заборгованості у розмірі 2 300,00 доларів США.

Розподіл судових витрат.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з цим позовом ОСОБА_1 сплачено 1 471,70 грн судового збору за подання позову.

Приймаючи до уваги, що позов задоволено частково, витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 932,55 грн (1 471,70 / 3 629,73 х 2 300 = 32,55).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 259, 264-265, 268, 273, 351-352, 354-355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 31 грудня 2021 року у розмірі 2 300 (дві тисячі триста) доларів США.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 932 (дев`ятсот тридцять дві) грн 55 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 29 серпня 2024 року.

Суддя А.О. Логвінов