Справа № 158/1342/24
Провадження № 2/0158/423/24
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 серпня 2024 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді Польової М.М.,
з участю секретаря судового засідання Сороки І.Є.,
представника позивача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),
представника відповідача ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ківерці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В :
Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі ТОВ «Коллект Центр») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3 ) про стягнення заборгованості у розмірі 92 222,00 грн.
14.07.2021 між ТОВ «Інфінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (ТОВ «Вердикт Капітал») укладено договір факторингу №14-07/21, відповідно до умов якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників.
Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором позики не виконав, тому позивач просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість в загальній сумі 92 222,00 грн., з яких: 7640,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 84 582,00 грн. - заборгованість за відсотками.
Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 17.05.2024 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 31.05.2024 постановлено здійснювати розгляд справи з викликом сторін.
У письмових поясненнях представник позивача зазначила, що договір позики укладений шляхом підписання електронним підписом відповідача, тому він відповідає формі, передбаченій ст. ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України. Відповідачем зазначений договір не оспорювався. Відповідач у відзиві на позовну заяву посилається лише на недоведеність факту перерахування йому грошових коштів, однак будь-яких доказів на підтвердження даного факту не надає. Станом на час розгляду справи відповідач заборгованість за договором не сплатив.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 17.06.2024 витребувано у Акціонерного товариства «Ощадбанк» докази.
27.08.2024 представником позивача подано до суду заяву про часткове визнання позову, а саме в частині стягнення заборгованості в загальному розмірі 10 447,70 грн., з яких: 7640 грн. - тіло кредиту, 2807,70 грн. - проценти.
Представник позивача у судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити повністю з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях.
Представник відповідача у судовому засіданні просив задовольнити позов частково, а саме в частині стягнення заборгованості в загальному розмірі 10 447,70 грн., з яких: 7640 грн. - тіло кредиту, 2807,70 грн. - проценти, в задоволенні іншої частини позовних вимог просив відмовити.
Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків.
Вказаний акцепт оферти до договору та договір надання позики укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідач у заявці-анкеті на отримання кредиту від 16.03.2020 зазначив реквізити банківської картки № НОМЕР_1 , на яку просив перераховувати кошти (а.с.7).
Грошові кошти у сумі 7640,00 грн. були зараховані 18.03.2020 на картковий рахунок ОСОБА_3 № НОМЕР_1 , що підтверджується квитанцією №51100622 від 16.03.2020, випискою по рахунку (а.с.19, 164-166).
Крім того, судом встановлено, що 14.07.2021 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір про відступлення права вимоги №14-07/21, відповідно до умов якого ТОВ «Інфінанс» відступає ТОВ «Вердикт капітал» за плату права грошової вимоги, а ТОВ «Вердикт капітал» зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до Боржників, що належить ТОВ «Інфінанс», і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між ТОВ «Інфінанс» та боржниками (а.с.23-25).
10.01.2023 між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт капітал» відступає шляхом продажу ТОВ «Коллект Центр» права вимоги, а ТОВ «Коллект Центр» приймає належні ТОВ «Вердикт капітал» права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатках №1 та №3 (а.с.29-31).
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне.
Відповідності до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Статтею 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (в т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.
Враховуючи наведене, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому кредитодавцем перераховано грошові кошти (а.с.6 зі звороту, 7).
Статтями 526, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.
Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Крім того, п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Частиною 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) від 28.03.2018.
Судом перевірено вказані розрахунки та встановлено, що ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» неправильно здійснено нарахування відсотків за період прострочення грошового зобов`язання. Так, ТОВ «Інфінанс» здійснено нарахування відсотків протягом 30 днів у розмірі 1,225 %, а за весь інший період у розмірі 1,75 % за один день користуванням кредитом. ТОВ «Вердикт Капітал» здійснено нарахування відсотків на кількість прострочених днів у розмірі 1,75 % за один день користуванням кредитом. Зазначене суперечить пропозиції надання 8 траншу кредиту, а також акцепту оферти на отримання 8 траншу кредиту.
Оскільки надані позивачем розрахунки суми боргу здійснено неправильно, тому суд не приймає їх до уваги та проводить свій розрахунок заборгованості.
Відповідно до п. 1.13 договору позики у разі зарахування грошових коштів на рахунок позичальника не в день видачі кредиту, відсотки за користування кредитом нараховуються з дня зарахування коштів на рахунок позичальника.
Кошти на рахунок позичальника були зараховані 18.03.2020, тому саме з вказаної дати нараховуються відсотки за користування кредитом, а не з дати видачі кредиту, як зазначає позивач.
Так, судом встановлено, що заборгованість відповідача за договором позики становить 94 023,57 грн., з яких: 7640,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 86 383,57 грн. заборгованість за відсотками, виходячи з наведеного нижче розрахунку.
Відповідно до умов договору позики та додатків до нього (пропозиції надання 8 траншу та акцепту оферти на отримання 8 траншу) відсоткова ставка за один день користуванням кредитом становить 1,225%, а сума кредиту 7640,00 грн., відтак за один день користування кредитом відповідач повинен був сплачувати 93,59 грн. процентів.
Кількість днів користування кредитом за період з 18.03.2020 по 26.09.2022 (останній день дії договору позики) становить 923 дні. Відтак, 93,59 грн. х 923 дні = 86 383,57 грн.
Проте позивач, скориставшись своїм правом щодо зменшення суми заборгованості просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 92 222,00 грн, з яких: 7640,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 84 582,00 грн. - заборгованість за відсотками.
Доводи представника відповідача про те, що відсотки нараховані поза межами строку кредитування, а тому стягненню не підлягають, адже за умовами кредитного договору кредитор ТОВ «Інфінанс» зобов`язався видати відповідачу кредит строком на 30 днів, тобто до 14.04.2020, суд вважає безпідставними, оскільки за умовами кредитного договору строк дії договору 36 календарних місяців (п.1.2.); протягом 36 календарних місяців з дня укладення договору позичальнику надається право користуватися діючим лімітом кредиту (п.1.7.); договір продовжується на 36 календарних місяців, якщо до його закінчення жодна із сторін письмово не повідомила про його закінчення (п.1.9.). Тобто, вказані умови договору чітко й однозначно підтверджують укладення кредитного договору на строк 36 місяців, а не 30 днів, як зазначає представник відповідача. Крім того, як вбачається із розрахунків заборгованості відсотки за користування кредитними коштами нараховані в межах строку дії кредитного договору, а саме по 26.09.2022 включно (а.с.21).
Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов підлягає до задоволення, тому судові витрати, понесені позивачем у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 3028 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд враховує наступне.
Так, у позовній заяві представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 17 000 грн.
Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
Відповідно до п. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Таким чином, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому, витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, ч. 8 ст. 141 ЦПК України).
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28.05.2021 у справі №727/463/19, постановах Верховного Суду від 02.12.2020 у справі №317/1209/19, від 03.02.2021 у справі №554/2586/16-ц, від 17.02.2021 у справі №753/1203/18, від 02.06.2022 у справі №158/203/20.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц зазначено, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.
Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України.
Так, судом встановлено, що представник відповідача у відзиві на позову заяву виклав заперечення щодо доведеності витрат на правничу допомогу, понесених позивачем та їх розміру, зокрема в частині того, що є велика кількість судових рішень, в яких відбувались стягнення витрат на правничу допомогу по наданій представником позивача платіжній інструкції.
Суд враховує, що такі послуги як надання усної консультації з вивченням документів, підготовка пропозицій, складання позовної заяви фактично дублюють одна одну, є подібними та зводяться до єдиної дії - формування правової позиції для подання позову про стягнення заборгованості. Отже, правнича допомога адвоката полягала у складанні позову, з використанням незначної кількості нормативно-правових актів, стосовно яких існує судова практика.
За таких обставин, з урахуванням вимог ст. 137, ст. 141 ЦПК України, а саме: критерію реальності наданих адвокатських послуг лише складання позову, конкретних обставин справи, заперечень сторони відповідача, значної кількості складених АО «Лігал Ассістанс» однотипних позовів, які подані позивачем до судів, а також складності справи та обґрунтованості таких витрат, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.
Керуючись статтями 4, 12, 13, 81, 137, 141, 259, 265, 274-279 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
Позов задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором у розмірі 92 222 (дев`яносто дві тисячі двісті двадцять дві) гривні 00 копійок, з яких: 7640 (сім тисяч шістсот сорок) гривень 00 копійок - заборгованість за тілом кредиту; 84 582 (вісімдесят чотири тисячі п`ятсот вісімдесят дві) гривні 00 копійок - заборгованість за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судовий збір в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`яти тисяч) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 30 серпня 2024 року.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306; ).

Відповідач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя Ківерцівського районного суду М.М. Польова