Провадження №: 2/336/1944/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2024 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Приладишева Н.Г., звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 19 грудня 2015 року між ним і ОСОБА_3 було укладено шлюб. Від шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 27 лютого 2018 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення, відповідно до якого позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини було задоволено. Стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.12.2017 року і до повноліття дитини. Позивач зазначає, що він не уникає свого обов`язку з утримання сина, однак вважає, що на теперішній час стягуваний розмір аліментів є завищеним у порівнянні з потребами дитини та можливістю відповідача сплачувати такий їх розмір. Позивач має батьків пенсійного віку, один з них має інвалідність. З огляду на їх мінімальну пенсію, вони також, знаходяться на частковому утриманні позивача. Відповідно до довідки до акту МСЕК № 461093 від 08.02.2024 року, позивач ОСОБА_1 є інвалідом другої групи через захворювання, пов`язані із захистом Батьківщини. Крім того, у позивача окрім сина ОСОБА_5 , на якого стягуються аліменти, ще є двоє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання якої позивач щомісячно добровільно сплачує 3000 грн., та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Також, позивач зазначає, що крім обов`язку зі сплати аліментів, він має обов`язки щодо сплати вартості комунальних послуг за квартиру, в якій проживає, потребу щодо купівлі харчів, одягу, предметів та засобів, які необхідні для його життя. В зв`язку з викладеним, вважає, що доцільним та обґрунтованим буде стягнення з нього аліментів у розмірі 1/8 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 22.04.2024 р. відкрито провадження у справі та постановлено розглядати її на підставі ст. 274 ч. 4 п.1 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник відповідача адвокат Сандак І.А. 11.06.2024 подала відзив на позовну заяву, сформований в системі «Електронний суд», у якому висловила позицію про невизнання відповідачем позову. Таку позицію обґрунтувала тим, що наведені позивачем обставини не є беззаперечними підставами для зменшення розміру стягуваних аліментів, а доказів погіршення його майнового стану не надано.

05.08.2024 від представника відповідача через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі.

Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше.

Клопотань від учасників справи не надходило.

Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд встановив наступне.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

У судовому засіданні встановлено, що 19.12.2015 року між сторонами по справі було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 03.11.2022 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 1803.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 11.10.2017 вбачається, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 народився син ОСОБА_4 .

Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.02.2018 у справі № 336/6906/17 з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з 04.12.2017 року і до повноліття дитини.

Представником відповідача по справі було долучено до матеріалів справи медичну довідку від 17.05.2024 педіатричної практики ОСОБА_9 АДРЕСА_5 в якій зазначено, що пацієнт ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 страждає на епілепсію (перший випадок 10/2023), СДУГ та виражену затримку мовленнєвого розвитку, що призводить до підвищеної потреби у догляді, медикаментозного лікування та більшої підтримки у повсякденній діяльності, ніж діти його віку.

Крім сина ОСОБА_5 , 2017 р.н., позивач має ще двох дітей від попередніх шлюбів: сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , видане 10.03.1996 року відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського району м. Запоріжжя) та доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , видане повторно 17.01.2012 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області), на утримання якої за рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.07.2012 року по справі 2/0808/1178/2012 позивач сплачує аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 917 грн., але не менше 30 % прожиткового мінімуму, до її повноліття.

Отже відрахування та сплата аліментів здійснюється на утримання двох дітей: ОСОБА_4 , 2017 р.н., та ОСОБА_6 , якій 03.12.2024 року вже виповниться вісімнадцять років.

Також позивач зазначає, що на його утриманні перебувають батьки, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Крім того, в матері позивача, ОСОБА_8 , наявна друга група інвалідності. Даний факт підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК № 165104 серії 12 ААГ від 24.05.2023 року. У даній довідці зазначено що ОСОБА_8 проведено огляд 24.05.2023 та встановлено другу групу інвалідності безтерміново.

Позивач є військовослужбовцем. Під час проходження військової служби ним було отримано травму, яка призвела до погіршення стану здоров`я та встановлення йому другої групи інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААГ № 461093 від 08.02.2024 року. Причина інвалідності: захворювання, так, пов`язані із захистом Батьківщини. Дата чергового переогляду: безстроково.

Також до матеріалів справи долучено: свідоцтво про хворобу ОСОБА_1 № 420 від 13.10.2022, витяг з протоколу засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 22.12.2023 № 5479, в якому зазначено, що захворювання підполковника ОСОБА_1 «хронічне обструктивне захворювання легень ІІІ ст. зі значним порушенням функції зовнішнього дихання, бронхіальна астма, персистуючий перебіг, середньої важкості, вторинна легенева гіпертензія І ст. ЛН ІІІ ст. Гіпертонічна хвороба 1 ст. без порушення загального кровообігу»; виписний епікриз за лютий-квітень 2023 року; довідка щодо втрати проф працездатності № 0016231; консультативний висновок з ЗОКР від 20.01.2023.

Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються ст.ст. 180, 192 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У відповідності до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Особа, яка сплачує аліменти платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів одержувач аліментів може звернутися до суду із заявою про збільшення їх розміру. Значне погіршення матеріального становища платника може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів, але ці обставини підлягають доказуванню. Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 10 липня 2019 року по справі № 415/4386/16-ц (провадження № 61-21056св18).

Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 по справі № 565/2071/19 дійшов висновку про те, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Водночас, зміна сімейного стану позивача не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. За результатами розгляду справи судом касаційної інстанції зроблено висновок про не підтвердження погіршення майнового стану позивача, у тому числі у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу, оскільки навпаки було встановлено збільшення доходів останнього, у зв`язку із чим позивачу було відмовлено у задоволенні позовних вимог про зменшення розміру аліментів.

З урахуванням змін, які були внесені до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При подачі позову позивач посилається на ту обставину, що у нього крім сина ОСОБА_4 , 2017 р.н., є ще дві дитини: ОСОБА_7 , 1996 р.н. і ОСОБА_6 , 2003 р.н. Також на його утриманні перебувають батьки, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, один з батьків має другу групу інвалідності. Крім того, 08.02.2024 позивачу ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності безтерміново.

Відповідно до положень статті 1 ЗУ «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні», інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав на рівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Статтею 7 ЗУ «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» передбачено, що залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності.

У свою чергу пунктом 27 Постанови КМУ від 03.12.2009 №1317 «Питання медико-соціальної експертизи» передбачено, що підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

Критеріями встановлення II групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження у вираженому II ступені однієї чи декількох категорій життєдіяльності особи.

До II групи інвалідності можуть належати також особи, які мають дві хвороби або більше, що призводять до інвалідності, наслідки травми або вроджені вади та їх комбінації, які в сукупності спричиняють значне обмеження життєдіяльності особи та її працездатності.

З урахуванням вищенаведених положень законодавства, суд зазначає, що інвалідність ІІ групи, яка встановлена позивачу у справі, свідчить про тяжку хворобу в особи, адже її встановлюють у разі суттєвих втрат здоров`я в людини, що призводить до істотних обмежень у її життєдіяльності та, зокрема, у можливості здійснювати трудову діяльність під час хвороби, яка призводить до встановлення відповідної групи інвалідності.

Надані позивачем докази дають підстави вважати, що з моменту винесення рішення про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , 2017 р.н., у позивача, як платника аліментів, змінилися умови, визначені ч. 1 ст. 192 СК України, для зменшення розміру аліментів, а саме: змінився стан здоров`я у порівнянні з його станом на момент ухвалення рішення суду про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , позивач являється інвалідом ІІ групи, що є підставою для зменшення розміру аліментів.

Разом з тим, 17 травня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесені зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Факт того, що у позивача крім сина ОСОБА_5 , 2017 р.н., є ще двоє дітей, не є підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки старшому сину ОСОБА_7 на час розгляду справи виповнилося 28 років і він в змозі самостійно себе забезпечувати, а доньці ОСОБА_6 , на утримання якої позивач сплачує аліменти в розмірі 900 грн. щомісяця за рішенням суду, 03 грудня 2024 року виповниться 18 років.

Суд також не приймає до уваги доводи позивача, як підставу для зменшення розміру аліментів, наявність непрацездатних батьків-пенсіонерів та їх утримання, оскільки жодних доказів наведених обставин суду не надано.

Таким чином, враховуючи принцип рівності батьків у зобов`язанні утримувати своїх дітей, а також те, що позивач, який є частково працездатною особою, зобов`язаний та має можливість утримувати свою малолітню дитину, суд дослідивши та оцінивши усі надані сторонами докази на предмет їх належності, допустимості та достатності для правильного вирішення справи, дійшов висновку, що розмір присуджених до стягнення аліментів за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.02.2018 може бути зменшено з 1/2 частини усіх видів доходу позивача до 1/4 частини його заробітку, з огляду на те, що такий їх розмір буде відповідати як інтересам сторін по справі, так і вимогам розумності і справедливості, а також буде необхідним, достатнім та співмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання. Вказаний розмір аліментів відповідатиме балансу інтересів сторін у вигляді належного рівня майнового стану відповідача та достатнім рівнем утримання і майнового забезпечення дитини позивачем. Крім того, зазначений розмір аліментів також не призведе позивача до скрутного матеріального становища.

З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Позивач при зверненні до суду з цим позовом не сплачував судовий збір у розмірі 1211,20 грн., так як звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", як інвалід ІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААГ №461093 від 08.02.2024.

Відповідач є звільненим від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно з ч. 6 ст. 142 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що судові витрати (судовий збір у розмірі 1211,20 грн.) необхідно компенсувати за рахунок державного бюджету у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 12, 13, 76-83, 141, 224, 258, 259, 264-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.02.2018 року по справі № 336/6906/17 з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ), на утримання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/2 частини усіх видів заробітку до 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволення решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України, зазначаються наступні відомості:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса проживання: АДРЕСА_4 .

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення,а у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення,зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Суддя Ю.А.Галущенко