Справа № 529/323/24
Провадження № 2/529/225/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої - судді Петренко Л.Є.,

секретаря - Звягольської В.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , ПАТ «Євроінс Україна» про стягнення збитків,

встановив:

Позивач 10.04.2024 звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказує, що 24.06.2021 сталася ДТП за участю транспортних засобів МAN під керуванням ОСОБА_1 та Renauit Dokker. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Київського районного суду м.Полтави від 28.07.2021 водія ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..24 КУпАП.

Потерпіла сторона звернувся до позивача із заявою про подію та виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу. Подану заяву було розглянуто і позивачем здійснено виплату страхового відшкодування згідно страхового акту № 5940/1 в розмірі 8 187 грн.

Також позивач вказує, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу МAN, НОМЕР_1 на момент ДТП була застрахована в ПАТ «СК Євроінс Україна».

Позивач 10.06.2022 звернувся до ПАТ «СК Євроінс Україна» з вимогою в порядку суброгації в розмірі 8 187 грн. На що ПАТ «СК Євроінс Україна» здійснило виплату на користь позивача на суму 938,45 грн.

Позивач, посилаючись на норми ст..993, 1187,1194 ЦК України та ст..27 Закону України «Про страхування» просить стягнути з відповідачів завдані збитки в розмірі 7 248,55 грн та сплачений судовий збір в розмірі 3 028 грн.

18.04.2024 суддею відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження.

08.05.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача ПАТ «СК «Євроінс Україна», в якому заперечує проти позовних вимог. Вказує, що у позовній заяві ставиться питання про стягнення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, тоді як страховик відшкодовує матеріальний збиток завданий транспортному засобу, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, а не вартість відновлювального ремонту. Позивач не надає звіт/висновок про визначення вартості збитків та просить стягнути відновлювальний ремонт без урахування фізичного зносу. Також заперечує проти солідарного стягнення збитків, оскільки обсяг відповідальності страховика за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обмежений нормами закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Просить відмовити у задоволенні позову в частині позовних вимог до ПАТ «СК «Євроінс Україна» та врахувати франшизу в розмірі 2600 грн.

04.06.2024 постановлено ухвалу суду про витребування доказів у відповідача.

27.06.2024 на виконання ухвали суду відповідачем ПАТ «СК Євроінс Україна» надано копію поліса обов`язкового страхування.

12.07.2024 представником позивача подано відповідь на відзив.

Представник позивача у позовній заяві вказує про розгляд справи у його відсутність, просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надавши електронною поштою лист про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає.

Представник відповідача ПАТ «СК «Євроінс Україна» в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву вказує про розгляд справи у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 12.02.2021 між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ТОВ «Нова Пошта» укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № АМ164208 в тому числі і транспортного засобу Renault Dokker, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 9, 98-99). Також між тими ж сторонами 15.02.2021 укладена додаткова угода № 1 до договору страхування від 12.02.2021 (а.с.12)

24.06.2021 о 16 год. 35 хв. на вул.М.Бірюзова в м.Полтава сталася ДТП за участю транспортних засобів МАN TGX18.440, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та Renault Dokker, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був припаркований водієм ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Київського районного суду м.Полтави від 28.07.2021 водія ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..24 КУпАП (а.с.19)

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу МАN TGX18.440, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 , яким керував ОСОБА_1 була застрахована ПрАТ «СК «Євроінс Україна», що підтверджується копією полісу № АР/1574973 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, надісланого до суду відповідачем (а.с.85). Строк дії полісу становить з 19.06.2021 по 18.06.2022. Відповідно до даного полісу страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 260 000 грн, та за шкоду, заподіяну майну 130 000 грн. Розмір франшизи 0 грн.

Позивачем складено заяву про настання випадку, що має ознаки страхового, № повідомлення 8310 (а.с.21)

Також складено протокол технічного огляду потерпілого транспортного засобу Renault Dokker, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в якому описано пошкодження автомобіля (пошкоджено бампер передній, решітка радіатора, розлом решітки бампера) та проведено калькуляцію ремонтних робіт на суму 10 637 грн (а.с. 23-25).

Відповідно до страхового акта № 5940/1 позивачем прийнято рішення про виплату суми страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль Renault Dokker, в розмірі 8 187 грн (а.с. 27).

Як встановлено з копії платіжного доручення № 00057785 від 12.07.2021, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» перерахувало ФОП ОСОБА_4 кошти за ремонт автомобіля в розмірі 8 187 грн (а.с. 28).

В листопаді 2021 року позивач звернувся до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» з вимогою в порядку суброгації в розмірі 8 187 грн, на яку ПрАТ «СК «Євроінс Україна» надала свій розрахунок суми страхового відшкодування в розмірі 938,45 грн, які і перерахувала на розрахунковий рахунок позивача (а.с.30-34)

Щодо позовних вимог до відповідача ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст.. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом ст.. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Частиною 1 ст. 22 вказаного Закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже Великою Палатою Верховного Суду сформульовано висновки щодо відшкодування страховиком шкоди, завданої особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Згідно висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі №147/66/17, основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Як вже зазначалося вище, цивільно-правова відповідальність транспортного засобу МАN TGX18.440, реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент ДТП була застрахована, згідно поліса № АР/1574973, договір страхування укладений між власником вказаного автомобіля ОСОБА_3 та ПрАТ «СК «Євроінс Україна». Відповідно до даного полісу страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 130 000 грн, що повністю покриває шкоду, завдану іншому автомобілю Renault Dokker в результаті ДТП. Франшиза по даному договору відсутня.

Право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі передбачено статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та бути адекватним наявним обставинам.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до участі у справі у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача. Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року, справа № 523/9076/16-ц зазначено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи.

Враховуючи викладене та враховуючи, що відсутні правові підстави для покладання обов`язку по сплаті страхового відшкодування на ОСОБА_1 , з огляду на достатність ліміту страховика ПАТ «СК «Євроінс Україна», суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 слід відмовити, у зв`язку з тим, що позовні вимоги пред?явлені до неналежного відповідача.

Щодо позовних вимог до відповідача ПАТ «СК «Євроінс Україна» слід зазначити наступне.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів, а тому при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі, правового статусу суб`єкта звернення та відповідний статус учасників справи.

Таким чином, судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до вимог статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Разом із предметним критерієм для визначення юрисдикції має враховуватися також суб`єктний чинник.

Відповідно до статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Згідно ст..20 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Стяття 993 ЦК України визначає, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду ч.4 ст.263 ЦПК України.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої палати Верховного суду від 03 жовтня 2018 року, справа № 760/15471/15-ц в аналогічних правовідносинах зроблено висновок про те, що за вимогами статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому в деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Тобто страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, у якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Вирішуючи питання щодо юрисдикційності спору у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що спір між двома господарюючими суб`єктами (страховими компаніями) повинен бути вирішений за правилами іншого судочинства (господарського), оскільки солідарне стягнення із заподіювача шкоди та страховика за встановлених судом обставин є неможливим.

У зазначеній справі Велика Палата Верховного Суду погодилась із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, якими вирішено по суті вимоги страхової компанії потерпілої у ДТП особи, заявлені до фізичної особи - винуватця ДТП, та закрито провадження у справі в частині вимог, заявлених до юридичної особи - страховика винуватця ДТП.

Схожі висновки також викладено у постанові Верховного Суду від 07 липня 2021 року, справа № 515/425/20 та у постанові від 06 грудня 2023 року, справа № 688/2151/23.

Зазначені у позовній заяві позовні вимоги про солідарне стягнення завданих збитків з відповідачів не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки правовідносини із ПАТ «Євроінс Україна» є договірними, а правовідносини з ОСОБА_1 випливають із зобов`язання по відшкодуванню шкоди (позадоговірні зобов`язання).

Враховуючи, що позивач ПАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулася до суду із позовом про стягнення з ПАТ «СК «Євроінс Україна» суми завданих збитків в розмірі 7 248,55 грн у межах ліміту відповідальності страховика ПАТ «СК «Євроінс Україна» за завдану майну шкоду - 130 000 грн, тому такий спір існує між двома юридичними особами, який віднесено до юрисдикції господарського судочинства.

Згідно п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За встановлених обставин провадження по справі в частині позовних вимог до відповідача ПАТ «СК «Євроінс Україна» слід закрити, оскільки такий спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 205, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення збитків.

Закрити провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ПАТ «СК «Євроінс Україна» про стягнення збитків, оскільки такий спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду.

Головуюча Л.Є. Петренко