ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6301/24 Справа № 205/2646/24 Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д.В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2024 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Кошари О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

07 березня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 28.12.2020 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 9279, згідно якого банком надано грошові кошти (кредит) у розмірі 72 893 грн. 62 коп. строком на 60 місяців з оплатою процентів у розмірі 0,001% річних за строкову заборгованість та у розмірі 56,0% річних за прострочену заборгованість, щомісячна комісія за обслуговування кредиту: 2,99 % від суми кредиту. Платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів користування кредитом та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюється у вигляді щомісячних ануїтет них платежів обов`язкових платежів у сумі не менше 3 394 грн. 44 коп. Далі позивач зазначає, що 12.07.2023 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі ТОВ «ФК «Онлайн фінанс») було укладено Договір факторингу № 12/07/23, на підставі якого ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача (відповідно до Реєстру боржників) за Кредитним договором № 9279 від 28.12.2020 року. А, 29.01.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» було укладено Договір факторингу № 29/01/24-01, на підставі якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача (відповідно до Реєстру боржників) за Кредитним договором № 9279 від 28.12.2020 року . Позивач зазначає, що він належним чином повідомив відповідача про заборгованість за Кредитним договором № 9279 від 28.12.2020 року, а саме: 03.04.2024 року відправив лист повідомлення про погашення кредиту, зазначивши про намір стягнення заборгованості в судовому порядку, якщо це не буде здійснено. Проте, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання за вищевказаним кредитним договором. Позивач наголошує на тому, що оскільки відповідач порушив взяті на себе зобов`язання станом на 29.02.2024 року виникла заборгованість за Кредитним договором № 9279 від 28.12.2020 року у загальному розмірі 130 375 грн. 76 коп., що складається із залишку строкового кредиту 46 167 грн. 06 коп., залишку простроченого кредиту 23 180 грн. 66 коп., залишку прострочених відсотків 01 грн. 48 коп. та залишку прострочених комісій 61 026 грн. 56 коп. У зв`язку з чим, позивач змушений звернутися до суду та просити стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором № 9279 від 28.12.2020 року станом на 29.02.2024 року у загальному розмірі 130 375 грн. 76 коп., судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500 грн. 00 коп. (а.с.1-6).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2024 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість станом на 29.02.2024 року за кредитним договором № 9279 від 28.12.2020 року у загальному розмірі 130 375 грн. 76 коп., що складається із залишку строкового кредиту 46 167 грн. 06 коп., залишку простроченого кредиту 23 180 грн. 66 коп., залишку прострочених відсотків 01 грн. 48 коп. та залишку прострочених комісій 61 026 грн. 56 коп.

Також вирішено питання щодо понесених судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу та судовий збір ( а.с. 82-90).

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог (а.с.97-99).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.12.2020 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 9279, згідно якого банком надано грошові кошти (кредит) у розмірі 72 893 грн. 62 коп. строком на 60 місяців з оплатою процентів у розмірі 0,001% річних за строкову заборгованість та у розмірі 56,0% річних за прострочену заборгованість, щомісячна комісія за обслуговування кредиту: 2,99 % від суми кредиту. Платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів користування кредитом та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюється у вигляді щомісячних ануїтет них платежів обов`язкових платежів у сумі не менше 3 394 грн. 44 коп.

12.07.2023 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу № 12/07/23, на підставі якого ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 9279 від 28.12.2020 року.

29.01.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» було укладено Договір факторингу № 29/01/24-01, на підставі якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 9279 від 28.12.2020 року.

Згідно розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 9279, станом на 12.07.2023 року виникла заборгованість у загальному розмірі 130 375 грн. 76 коп., що складається із залишку строкового кредиту 46 167 грн. 06 коп., залишку простроченого кредиту 23 180 грн. 66 коп., залишку прострочених відсотків 01 грн. 48 коп. та залишку прострочених комісій 61 026 грн. 56 коп.

Відповідач ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором не сплатив та не вчинив жодних дій на його погашення.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» за Кредитним договором № 9279 станом на 29.02.2024 року у загальному розмірі 130 375 грн. 76 коп., що складається із залишку строкового кредиту 46 167 грн. 06 коп., залишку простроченого кредиту 23 180 грн. 66 коп., залишку прострочених відсотків 01 грн. 48 коп. та залишку прострочених комісій 61 026 грн. 56 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання за вказаними кредитними договорами не виконує, то позов підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

За приписами ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно статей 626 ,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ьст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріалами справи встановлено факт отримання відповідачем коштів за наявним в матеріалах справи правочином.

Відповідачем не надано жодного доказу щодо оспорення зазначених кредитних договорів.

Таким чином, судом встановлено, що укладений між сторонами кредитний договір не оспорювався та не визнавався судом недійсними, тому є чинним, оскільки відповідає формі, передбаченій ст. ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що ТОВ ФК ЕЙС на набула права грошової вимоги до відповідача, оскільки в матеріалах справи відсутній платіжний документ оплати фактором на клієнта грошової суми за придбання портфелю заборгованості, колегія суддів не бере до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ч. 1 ст. 1084 ЦК України).

Разом із тим щодо суб`єктного складу таких правовідносин ч. 3 ст.1079 ЦК України визначає, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Закон України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг.

Стаття 4 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» відносить факторинг до виду фінансових послуг.

З інформації бази даних Державного реєстру фінансових установ, яка є у відкритому доступі, встановлено, що позивач є внесеним до такого реєстру із датою отримання ліцензії 05.03.2020 року, а відтак така особа має право на здійснення відповідних факторингових послуг.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі №6-14194св14, зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги.

Матеріали справи містять як кредитний договір так і договір факторингу із відповідними розрахунками та сумами кредитної заборгованості позивача.

Вказаний договір у п.6.2.2. регламентує, що перехід право вимоги відбувається із моменту підписання відповідного акту прийому-передачі прав вимоги, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників.

Ані умови вказаного договору ані норми чинного законодавства не пов`язують перехід такого права вимоги саме з моментом оплати фактором на клієнта грошової суми за придбання портфелю заборгованості.

Наявність підписаного Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором Факторингу № 29/01/24-01 від 29.01.2024 року та витягу з реєстру боржників свідчить про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» набуло права грошової вимоги до відповідача.

Доводи апеляційної скарги, щодо того, що судом 1 інстанції в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», не досліджено чи є умови кредитного договору справедливими і чи не суперечить вони принципи добросовісності, щодо підстав для нарахування та стягнення з боржника комісійних платежів, колегія суддів не бере до уваги виходячи з наступного.

Позивач заявляє вимогу про стягнення суми заборгованості у загальному розмірі 130 375 грн. 76 коп., що складається із залишку строкового кредиту 46 167 грн. 06 коп., залишку простроченого кредиту 23 180 грн. 66 коп., залишку прострочених відсотків 01 грн. 48 коп. та залишку прострочених комісій 61 026 грн. 56 коп.

Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд доходить висновку, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів. У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів Відповідачем, підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у кредитному договорі, то позов частині стягнення заборгованості за тілом кредиту ґрунтується на законі та підлягає задоволенню.

Також За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

В даному випадку відсотки за кредитом та їх розмір передбачені кредитним договором, паспортом споживчого кредитування, та чітко визначені у графіку щомісячних платежів, які були підписані відповідачем, а відтак з відповідача підлягає стягненню заборгованість за відсотками за користування кредитом у вказаному розмірі.

Щодо вимог про стягнення комісії.

Статтею 8 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, у тому числі, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

В даному випадку, вказані витрати щодо комісії також передбачені вищеозначеними кредитним договором, паспортом споживчого кредитування, та чітко визначені у графіку щомісячних платежів, які були підписані відповідачем. Вказані витрати врегульовані положеннями Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 8), як такі, що входять до загальних витрат за споживчим кредитом, які сплачуються споживачем.

З огляду на вищенаведене апеляційний суд погоджується із висновком суду 1 інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову у його повному обсязі, у зв`язку із чим із відповідача слід стягнути на користь фактора заборгованість станом на 29.02.2024 року за Кредитним договором № 9279 від 28.12.2020 року у загальному розмірі 130 375 грн. 76 коп., що складається із залишку строкового кредиту 46 167 грн. 06 коп., залишку простроченого кредиту 23 180 грн. 66 коп., залишку прострочених відсотків 01 грн. 48 коп. та залишку прострочених комісій 61 026 грн. 56 коп.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, переглядаючи справу, відповідно до вимог статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними в справі доказами, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: