Справа №571/539/24
Провадження № 2/571/175/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2024 року смт. Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді Верзун О.П.,

за участю секретаря судового засідання Шупрудько І.М.,

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 , поданої в інтересах позивача ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Найда К.В. звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. Просить стягнути з відповідача в інтересах позивача 90000,00грн. страхового відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену шкоду втратою годувальника та 40000,00 грн. судових витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги.

В обґрунтування вимог посилається на те, що 19.10.2020 в с. Корнин, Рівненського району Рівненської області автомобіль марки «Хонда», номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 скоїв ДТП, внаслідок якого ОСОБА_5 від отриманих травм померла. Позивачем є матір загиблої. Смертю ОСОБА_5 їй завдано значної та непоправної шкоди, яка проявилася у втраті годувальника. Відповідальність водія була застрахована у відповідача за договором, який діяв на момент ДТП. Тому, позивач має всі підстави для відновлення свого порушеного права і одержання грошової компенсації за спричинену шкоду. Оскільки відповідальність водія за спричинену шкоду третім особам є застрахованою, позивач вирішив відновити своє порушене право шляхом одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді страхового відшкодування. Таке право вибору є виключним правом позивача. Керуючись законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 30.10.2020 року представник позивача повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування з вимогою виплатити 90000,00грн. в рахунок відшкодування шкоди заподіяної внаслідок втрати годувальника. Відповідачем добровільно у листопаді 2021 року було виплачено моральну шкоду позивачу. Представник позивача у позові зазначає, що призупинення розгляду заяви на виплату страхового відшкодування та виплати такого є грубим порушенням закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Посилаючи на положення ст.1200 ЦК України, зазначає, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на утриманні або мали право на одержання утримання, а також дитина потерплого,народжена після його смерті. Шкода, відшкодовується дитині, чоловікові, дружині, батькам, які досягли пенсійного віку. Позивач для отримання виплати подавав страховику документи, що підтверджують факт перебування на утриманні потерпілого - акт про перебування на утриманні, довідку про склад сім`ї. Також, Страховика було повідомлено, що потерпілий не мав офіційних доходів,а пенсії позивачу не призначали. З 01.01. 2020 р. мінімальна заробітна плата встановлена - 4723,00 грн. Згідно п. 27,2 ст. 27 закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим ніж 36 мінімальних заробітних плат у розмірі, встановленому законом на день настання страхового випадку. Тому просить стягнути суму - 90000,00 грн. ( частки, що належить матері загиблого) та 40000,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою судді від 21.03.2024 у справі відкрите провадження, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

03.04.2024 надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі посилаючись на наступне.

5.10.2020 року між ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_6 був укладений Поліс ЕР.201449998 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності з часників наземних транспортних засобів (далі - Поліс ОСЦПВВНЗ), відповідно до якого була застрахована цивільно-правова відповідальність власника транспортного - засобу HONDA Odyssey, р.н. НОМЕР_2 . Поліс укладений на підставі вимог Цивільного кодексу країни, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове урахування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно ст. 27.3 Закону Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

До ПрАТ СК «ПЗУ Україна» від представника Позивача надійшли Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заява про страхове відшкодування від 30.10.2020.

У Заяві зазначалось, що виплата належить внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), що мала місце 19.10.2020, де водій ОСОБА_4 , керуючи застрахованим ТЗ допустив зіткнення з транспортним засобом VOLKSWAGEN GOLF, реєстраційний номер НОМЕР_3 . В результаті отриманих від вказаної ДТП тілесних ушкоджень пасажир ОСОБА_5 померла.

ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на підставі страхових актів прийняло рішення про виплату страхового відшкодування потерпілим моральної шкоди.

Щодо вимог Позивача про відшкодування шкоди пов`язаної зі смертю.

Вказаний Закон визначає спеціальні строки та порядок виплати, страхових відшкодувань у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно п. 27.2 ст. 27 Закону Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Статтею 27.5 Закону встановлено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю

потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Відповідно до ч.1 ст. 1200 ЦК України шкода відшкодовується чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, а також особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності.

Згідно ч.2 ст.1200 ЦК України шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Тобто для визначення СУМИ відшкодування, яку мають право вимагати кожна із

непрацездатних осіб, треба визначити середньомісячний дохід померлого.

Згідно п.п. е) п. 35.2 ст. 35 Закону у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника до заяви для отримання страхового відшкодування потерпілим чи іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, мають бути додані документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника.

Документи, визначені даним пунктом, надаються в оригіналі або належним чином оформлених копіях. Належно оформленою копією документа є копія, посвідчена органом, установою чи організацією, що його видала, або нотаріально посвідчена або посвідчена особою, якій подається заява про страхове відшкодування.

Наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи встановлюється на підставі доказів.

Документи, що мають бути надані Страховику для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, чітко визначені та регламентовані п.п. е) п. 35.2 ст. 35 Закону, це зокрема: документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання ДТП) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника.

Закон України «Про ОСЦПВВНТЗ» є спеціальним законом, в п. 2.1 ст. 2 якого

зазначено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Отже до даних правовідносин сторін підлягають застосуванню правові механізми, визначені цим Законом, а не загальні правові норми або ті, які передбачають порядок призначення пенсійних виплат.

Отже, для встановлення факту утримання з метою оформлення страхового відшкодування необхідно, щоб утримуваний був непрацездатним до дня смерті потерпілого і перебував на його утриманні не менше одного року до його смерті.

Таким чином, із матеріалів справи не вбачається можливим визначити дохід померлої ОСОБА_5 за останній рік до її смерті, а також зробити висновки про те, що Позивачка мала право отримати відшкодування у зв`язку з втратою годувальника, а також, що вона знаходилася на повному утриманні померлого.

Таким чином, позивачкою не було надано ні до суду ні до страхової компанії документів, що підтверджують право на отримання відшкодування за ч. 2 ст. 27 Закону, її перебування на утриманні потерпілого, відомості про її доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, про розмір пенсії, наданої утриманцям внаслідок втрати годувальника, тощо. Тому, у Страховика на даний час відсутні підстави для виплати страхового відшкодування відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону.

Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалася, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Для встановлення факту перебування на утриманні, є необхідність доведення позивачкою, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для неї допомога з боку особи, яка надавала їй утримання.

Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць».

До позовної заяви долучено довідку Пенсійного фонду України, в якій зазначено, що ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності. Оскільки позивач отримує пенсію більше ніж встановлений прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у 2020 році складав з 1 липня - 2118 грн., отже не набув право на утримання як непрацездатна особа.

До позовної заяви долучено акт про перебування на утриманні, підписаний сусідами. Але наданий акт не можна вважати належним доказом, оскільки має бути надано довідку про підтвердження факту перебування особи на утриманні; видану відповідно до чинного законодавства та/або рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку окремого провадження.

Таким чином, відповідач вважає, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами як потребу у матеріальній допомозі, передбачену статтею 202 СК України, так і те, що її померла донька надавала їй таку допомогу, яка була основним і постійним джерелом її існування, а також не надано підтвердження, що дохід Позивачки був менший за прожитковий мінімум. Отже, на даний час у Страховика відсутні правові підставі для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування. Вимоги щодо виплати страхового відшкодування без підтверджуючих документів, є такими, що суперечать нормам Закону. З цих підстав просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

19.06.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

19.08.2024 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі.

Позивач у судовому засіданні підтримала позов та пояснила, що у 2020 році дочка - ОСОБА_5 закінчила навчання в інституті імені Богомольця, отримала диплом та влаштувалася в інтернатуру. І навчання в інституті, і інтернатура були платними. Свого доходу донька не мала, оскільки навчалася і не працювала. А тому, донька не мала власних кошів, щоб утримувати матір і батька. Навчання та інтернатуру оплачувала позивач (мати) та батько. У 2020 році розмір її пенсії складав близько 5000 грн., на сьогодні вона отримує пенсію в розмірі 20600 грн. Крім доньки, позивач має сина, який працював стоматологом у м. Рівне. Від сина матеріальної допомоги не отримували. Ні їй, ні чоловіку, ніхто з дітей не допомагали, у зв`язку з тим, що не мали такої можливості. Підтвердила, що після смерті доньки отримували якусь страхову виплату, проте, яку саме - не пригадує. Кошти за правничу допомогу нікому не сплачувала. Уточнила, що на момент ДТП донька була одружена з ОСОБА_4 , вони проживали окремо, дітей у них не було.

Представник відповідача заперечував щодо позовних вимог. Зазначає, що ДТП сталося у жовтні 2020 році. Загинула донька позивача. Представник позивача звернулися до СК «ПЗУ України», однак документи були неналежно підготовлені, а тому у виплаті коштів, пов`язаних із смертю годувальника було відмовлено: не було надано доказів перебування позивача на утриманні у доньки на момент її загибелі. Окрім того, просила відмовити у позові з підстав, вказаних у відзиві.

Заслухавши пояснення позивача та заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, долучені до справи, суд прийшов до висновку про те, що спір виник з приводу страхового відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Тобто, з приводу відносин у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вказані відносини регулюється нормами ЦК України та спеціального закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В судовому засіданні встановлено, що 19.10.2020 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Хонда», номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 , який скоїв ДТП, внаслідок якого від отриманих травм загинула ОСОБА_5 ..

Факт смерті ОСОБА_5 підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 ( а.с. 39). Причиною смерті є закрита тупа травма грудей з ушкодженням грудного відділу аорти, що підтверджується довідкою ф. 106/о № 575 ( а.с. 28).

За вказаним фактом внесено відомості до ЄРДР за № 0000309 від 19.10.2020 за ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 36). 29.01.2021 обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 затверджено прокурором. Згідно обвинувального акту потерпілим визнано ОСОБА_8 (а.с. 49-54).

Як пояснила позивач, ОСОБА_8 - її син і одночасно брат загиблої. Вона отримала від страхової певні відшкодування (моральної шкоди) та не бажала приймати участь у кримінальному провадженні, а тому він був потерпілим у кримінальному провадженні. Кримінальне провадження розглянуто судом.

Та обставина, що ОСОБА_5 є дочкою позивачу ОСОБА_1 підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_5 , свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 ( а.с. 38,40).

Позивач - ОСОБА_1 з 01.01.2019 перебуває на обліку в ГУПФУ в Рівненській області та отримує пенсію по інвалідності. З 06.03.2006 встановлено другу групу інвалідності, довічно та вказано протипокази до роботи з фізичним навантаженнями У зв`язку з цим, ОСОБА_1 , як особа з інвалідністю другої групи відповідно до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» отримує пенсію у розмірі 9903,76 грн. Разом з тим, з долучених до позову доказів відомості про те, яку пенсію отримувала позивач на момент ДТП не долучено ( а.с. 23-24, 27,29-35). Проте, встановлена судом обставина спростовує доводи представника позивача про те, що позивачу таких пенсій не призначали. Саме так було повідомлено страховику та що не відповідає дійсності ( позов - а.с. 8).

Судом також було встановлено, що ОСОБА_5 проживала разом з чоловіком та окремо від батьків, матеріальної допомоги батькам не надавала та участі в утриманні матері не приймала, через те, що такої можливості у неї не було: відразу після навчання продовжувала навчатися в інтернатурі, кошти за навчання сплачувалися матір`ю загиблої та частково батьком, дочка не працювала. Вказану обставину позивач підтвердила у судовому засіданні. Вказане спростовує доводи представника позивача, що у ОСОБА_5 могли бути неофіційні доходи, за рахунок чого вона утримувала позивача ( а.с. 8).

Також, суд звертає увагу на те, що у довідці про склад сім`ї позивача, зазначається склад сім`ї з трьох осіб - позивача, її чоловіка та сина, який займається підприємницькою діяльністю ( а.с. 21).

З огляду вище викладене, акт про те, що позивач та її чоловік перебували на утриманні своєї доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки їх дохід (пенсія) був меншим, ніж необхідні витрати, - суперечить поясненням позивача, підписаний лише сусідами та не містить всіх необхідних реквізитів для офіційного документа, а тому оцінюється судом критично і до уваги не береться. Крім того, до вказаного акту не долучено відомостей, з яких джерел свідкам відомо про те, що позивач з чоловіком перебували на утримані доньки та що їх дохід був меншим, аніж витрати. (а.с. 41) .

З огляду на пояснення позивача, досліджені судом докази, суд дійшов до переконання про недоведеність позовних вимог, у зв`язку з чим вони є безпідставними, виходячи з наступного.

Згідно ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Згідно з п.2 абз. 2 ч. 1 ст. 1200 ЦК України шкода відшкодовується чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно.

Відповідно до ч. 2 ст. 1200 ЦК України особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Тобто, до кола осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, належать: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Зміст поняття «непрацездатні громадяни» розкривається у статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Згідно п.п. 35.1, 35.2 ст. 35 Закону №1961-IV, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування, до якої, крім іншого, додаються документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника .

Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалася була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Судом встановлено, що документи, подані страховику для призначення даного виду відшкодування та надані суду не є належними та такими, що відповідають дійсності, а відтак, суд погоджується із запереченнями представника відповідача, про те, що у призначенні вказаної страхової виплати було відмовлено.

Відповідно до ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи (підпункт «г» пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 165/325/17, який відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України враховується при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Оскільки предметом даного позову є відшкодування шкоди, завданою смертю потерпілого, доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, а й факт перебування на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі.

Проте, вказані обставини не було встановлено судом з огляду на відсутність належних та допустимих доказів у їх підтвердження. Більше того, посилання представника позивача на те, що загибла дочка утримувала позивача було спростовано позивачем у судовому засіданні.

Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі-набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).

Сума прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць встановлюється державним бюджетом України на кожен рік.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, осіб, які втратили працездатність.

До осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку.

Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць, відповідно до закону України «Про державний бюджет України».

При цьому, ні позивачем, ні її представником не було надано належних та допустимих доказів як у підтверждення наявності у позивача потреби у матеріальній допомозі, передбаченій статтею 202 СК України, так і того, що дочка надавала їй таку допомогу, яка, в свою чергу, була основним і постійним джерелом її існування.

Отже, позивачем не доведено обставин перебування на утриманні загиблої дочки ОСОБА_5 та потребу у матеріальній допомозі від останньої, а тому підстави для стягнення страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого відсутні.

Оскільки вимога про розподіл судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги є похідною від основної вимоги, тому вимога про стягнення таких витрат також не підлягає задоволенню, згідно положень ст.. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 625, 979, 1200 ЦК України, ст. 202 СК України, ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ЗУ «Про Державний бюджет України» , -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_7 , паспорт серії НОМЕР_8 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» : , місце знаходження:04112, вул. Дегтярівська, 62, м. Київ.

Повне рішення виготовлено 29.08.2024.

Суддя: