Справа № 545/2631/16-ц
Провадження № 4-с/545/14/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.09.2024 Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді: Цибізової С.А.,

з участю секретаря: Гречко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтава скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), боржник ОСОБА_2 , -

в с т а н о в и в :

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною скаргою, посилаючись на те, що 04.07.2024 головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Проніною Л.М. в рамках виконавчого провадження №74855200 винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій, оскільки ОСОБА_2 призваний на військову службу. Постанову про зупинення виконавчого провадження від 04.07.2024 отримав 16.07.2024 у Шевченківському ВДВС. З огляду на тривалі вимкнення світла й відсутність доступу до мережі Інтернет в сільській місцевості де він проживає, ОСОБА_1 об`єктивно не міг отримати інформацію про стан виконавчого провадження за ідентифікатором доступу. Вважає, що строк для подання скарги пропущено з поважних причин, адже до моменту візиту 16.07.2024 до державного виконавця не знав про зупинення виконавчих дій. По суті скарги зазначив, що постанова є незаконною та необгрунтованою, оскільки перебування боржника на військовій службі автоматично не зумовлює зупинення виконавчого провадження на підставі п.1 ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» тоді як державним виконавцем не з`ясовано обставин які б свідчили про неможливість проведення виконавчих дій за умовами служби ОСОБА_2 .

Просив поновити строк для подання скарги на дії державного виконавця як таким, що пропущений з поважних причин; визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Проніної Л.М. від 04.07.2024 про зупинення вчинення виконавчих дій, винесену в рамках виконавчого провадження №74855200.

Представник ОСОБА_1 адвокат Рохманов В.І. у судовому засіданні скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у скарзі.

Представник Шевченківського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надав суду заяву про розгляд справи без його участі у задоволені скарги просив відмовити.

Представник боржника проти задоволення скарги заперечувала. Вважала, що наявні законі підстави для зупинення виконавчого провадження на підставі п.1 ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження», а підстави для задоволення скарги та поновлення строку на її подачу відсутні. Зазначала, що документи додані до скарги не засвідчені належним чином. Окрім того вважала, що скарга направлена не до належного суду, оскільки її слід розглядати за правилами КАС України.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи дійшов наступного.

Постановою головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Проніної Л. від 25.04.2024 відкрито виконавче провадження №74855200 з примусового виконання виконавчого листа №545/2631/16-ц, виданого 17.11.2023 Полтавським районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі 471 031,00 грн.

Постановою головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Проніної Л. від 04.07.2024 на підставі довідки з воєнної частини від 24.06.2024 року №1679 про призив боржника ОСОБА_2 на військову службу, вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа №545/2631/16-ц, виданого 17.11.2023 Полтавським районним судом Полтавської області про стягнення заборгованості в сумі 471 031,00 грн. зупинено до вирішення питання по суті.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.5 ч.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За правилами п. 1 ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе чи на прохання стягувача, який проходить таку військову службу.

З аналізу наведеної правової норми випливає, що існує три умови, за наявності яких виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій:

1) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе; або

2) якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе; чи

3) на прохання стягувача, який проходить таку військову службу.

Синтаксичний розбір текстуального змісту цієї норми права дає підстави для висновку, що у цьому випадку словосполучення «якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе» застосовується до обох частин речення, які пов`язані сполучником «або». Натомість, сполучник «чи» якраз використаний з метою посилення роздільності перелічуваних підстав. Відповідно, застосовуючи у названій нормі матеріального права сполучник «або», законодавець мав на меті не протиставити одну умову іншій, а вирізнити види проходження боржником військової служби.

Аналогічний правовий висновок сформований Верховним Судом, у постанові від 30 листопада 2023 року у справі № 120/875/230, провадження № К/990/15420/23.

Судом встановлено, що боржник ОСОБА_2 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 з 18.03.2022 по теперішній час, що підтверджується довідкою в/ч від 24.06.2024 №1679. Окрім того, відповідно до довідки від 06.03.2023 №527 ОСОБА_2 безпосередньо брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, що вказані у довідці. В матеріалах виконавчого провадження наявна копія посвідчення ОСОБА_2 як учасника бойових дій.

Вище зазначені довідки та надані суду копії документів є належними та допустимими доказами факту перебування ОСОБА_2 на військовій службі та виконання бойових завдань військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.

Разом з тим, з матеріалів наданих суду не вбачається, що згідно з умовами служби проведення виконавчих дій щодо стягнення із боржника ОСОБА_2 боргу є неможливим і що такі обставини були встановлені державним виконавцем під час винесення постанови про зупинення виконавчого провадження.

Так, виконавче провадження №74855200 відкрите та здійснюється за виконавчим листом про стягнення боргу з ОСОБА_2 в сумі 471 031,00 грн.

Постановою головного державного виконавця Шевченківського відділу виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Проніною Л. від 14.05.2024 встановлено, що боржник отримує дохід та звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 шляхом відрахування із суми доходів боржника у відповідності до вимог чинного законодавства, що залишається після утримання податків, доходів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у розмірі 20% доходів щомісяця до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням, яка складає 518 431,1 грн, в тому числі виконавчий збір/основна винагорода приватного виконавця та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Відповідно до положень ст.10 ЗУ «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Зважаючи на наведені законодавчі положення, які унормовують можливість державного виконавця здійснювати примусове виконання рішення у тому числі шляхом звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника, враховуючи характер виконавчих дій, які полягають у стягненні з боржника грошових коштів суд вважає, що звернення стягнення на дохід боржника з метою забезпечення виконання виконавчого листа про стягнення боргу, не потребує безпосередньої участі ОСОБА_2 його постійної присутності або систематичної явки до державного виконавця для виконання рішення суду.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, постановою державного виконавця від 14.05.2024 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника здійснювати відрахування з доходів ОСОБА_2 зобов`язано установу у якій останній отримує дохід.

Таким чином суду не надано доказів, що згідно з умовами служби проведення виконавчих дій у виконавчому проваджені №74855200 з примусового виконання виконавчого листа №545/2631/16-ц, виданого 17.11.2023 Полтавським районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі 471 031,00 грн. є неможливим, що, згідно вимог п. 1 ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» є обов`язковою умовою для зупинення виконавчого провадження.

Враховуючи, що постановою державного виконавця від 14.05.2024 здійснено відрахування від суми доходів боржника у розмірі 20%, суд критично оцінює твердження представника боржника про те, що звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи позбавляє його можливості купляти необхідні речі для несення служби.

Будь-яких доказів про те, що виконавчі дії згідно з умовами військової служби боржника у виконавчому провадженні №74855200 не можуть вчинятися, суду не надано.

Зважаючи на наведені законодавчі положення, які унормовують можливість державного виконавця здійснювати примусове виконання рішення у тому числі шляхом звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника, списання коштів з рахунків боржника, суд вважає, що характер виконавчих дій що проводяться у виконавчому проваджені не свідчать про неможливість проведення державним виконавцем виконавчих дій з метою примусового виконання виконавчого листа.

Разом із тим, державним виконавцем при винесені оскаржуваної постанови вищенаведені положення законодавства враховано не було та не з`ясовано умови служби боржника згідно з якими проведення виконавчих дій у виконавчому проваджені є неможливими, що призвело до неправомірного зупинення виконавчого провадження.

Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 і 3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Суд також звертає увагу, що рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 21 березня 2017 року по справі 545/2631/16-ц яким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі 471 031,00 грн на теперішній час не виконане.

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції про захист прав людини о основоположних свобод.

Саме такий принцип застосовує Європейський суд з прав людини (надалі ЄСПЛ) у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Ясіун`єне проти Литви», від 06 березня 2003 року, «Руйану проти Румунії», від 17 червня 2003 року, «Півень проти України» від 29 червня 2004 року).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи наведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до переконання про недоведеність передбачених законом підстав для зупинення вчинення виконавчих дій та, відповідно, неправомірності постанови головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Проніної Л. від 04.07.2024 про зупинення вчинення виконавчих дій, тому скарга підлягає задоволенню.

Щодо посилання представника боржника про порушення правил підсудності та необхідності розгляду скарги в порядку адміністративного судочинства, суд дійшов таких висновків.

Частиною першою статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено перелік виконавчих документів, на підставі яких рішення підлягають примусовому виконанню. Серед них є виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках, зокрема, на підставі судових рішень, а також виконавчі написи нотаріусів (пункти 1 і 3 зазначеної частини).

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби визначений ст.74 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.1,2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто юрисдикція спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби залежить від типу виконавчого документа, на підставі якого було відкрите виконавче провадження, а також суб`єктів їх видання.

За правилами адміністративного судочинства мали оскаржуватися рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинені під час виконання ухвалених в адміністративній справі судових рішень, а також виконавчих документів, виданих іншими, ніж суд, органами та посадовими особами, оскільки закон не встановлює для такого оскарження іншого порядку судового оскарження.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2019 у справі №346/79/17.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частиною першою статті 448 ЦПК України визначено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Таким чином, оскільки рішення по справі винесене Полтавським районним судом Полтавської області, скарга підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства відповідно до положень Розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України.

Щодо посилань представника боржника на недопустимість доказів наданих заявником у зв`язку із тим, що останні не завірені належним чином, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи вбачається, що заявником до скарги додані копії постанов державного виконавця та інших матеріалів виконавчого провадження, а, також, копія паспорту заявника. Копії паспарту заявника завірені власним підписом заявника, тоді як оригінали матеріалів виконавчого провадження досліджені судом в судовому засіданні із наданням копій завірених державним виконавцем в установленому порядку. Таким чином, підстави вважати зазначені докази не допустимими у суду відсутні.

Щодо строків звернення до суду із скаргою, суд зазначає наступне.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що ОСОБА_1 постанову про зупинення виконавчих дій від 04.07.2024 отримав 16.07.2024, тоді як зі скаргою до суду звернувся 24.07.2024.

Статтею 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно ч.1 ст.127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Вивчивши матеріали скарги, суд приходить до висновку, що вказані причини пропуску строку, встановленого для подання скарги, є поважними, оскільки заявник отримав копію оскаржуваної постанови 16.07.2024 та подав скаргу у десятиденний строк.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що строк на подання скарги слід поновити, скаргу задовольнити, постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. від 04.07.2024 про зупинення вчинення виконавчих дій, винесену в рамках виконавчого провадження №74855200 - визнати неправомірною та скасувати.

Керуючись ст. 451 ЦПК України,

у х в а л и в :

Строк для подання скарги поновити

Постанову головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Проніної Л.М. від 04.07.2024 про зупинення вчинення виконавчих дій, винесену в рамках виконавчого провадження №74855200 - визнати неправомірною та скасувати.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С. А. Цибізова