Провадження № 2/127/1704/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2024 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Короля О.П.,

секретаря Мельник А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дітей з матір`ю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дітей з матір`ю.

Позов мотивує тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2

13.06.2022 р. рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі №?127/8739/22 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Сторони домовились між собою, що сини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 будуть жити з матір`ю.

На даний час ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач працює в Комунальному некомерційному підприємстві «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня імені академіка О.І. Ющенка Вінницької обласної Ради» на посаді лікаря-психіатра та є фізичною особою -підприємцем у сфері надання інформаційних послуг у сфері психіатрії.

Робочий графік дозволяє їй відвозити синів до школи/садочка та забирати їх після навчання, відвозити на гуртки та корисно проводити дозвілля.

Також позивач зазначила, що вона турботлива, любляча мати, позитивно характеризується на роботі, проблем зі здоров`ям, що перешкоджає вихованню синів, не має.

Мати належним чином слідкує за фізичним та духовним станом дітей, займається їхнім лікуванням, вихованням та супроводом навчання.

Позивач як мати вжила всіх заходів для того, щоб забезпечити синам безпечне та комфортне життя. Вдома створені всі необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку дітей.

Крім того, позивач зазначила, що діти відчувають сильну прихильність до матері та вітчима ОСОБА_9 , потребують їхньої любові та опіки. Хлопчики ростуть в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Сини знаходяться на утриманні Позивача. Щомісячні витрати на дітей з урахуванням навчання, додаткових занять, харчування, відпочинку, складає 8 -12 тисяч грн. 00 коп. в місяць. За таких обставин позивач просить визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з нею.

Ухвалою Вінницького міського суду від 27.05.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

19.06.2024року судом отримано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив щодо задоволення позову з огляду на те, що у позовній заяві позивачем не вказано про наявний між сторонами спір щодо місця проживання дітей, також не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності такого спору. Натомість позивач у позовній заяві навпаки підтвердила, що сторони домовились між собою, що сини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 будуть проживати з матір`ю. Тобто описова частина позовної заяви, підписана представником позивача, а саме вказівка про те, що сторони домовились між собою, що сини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 будуть жити із матір`ю, підтверджує відсутність предмету спору між ними. Крім того, відповідач вважає, що обставини, які зазначені у позовній заяві, а саме: що сини знаходяться на її утриманні, а також те, що нібито відповідач був проти укладення договору про визначення місця проживання дітей та йому було зручно, щоб діти жили так, як хоче відповідач, та де хоче, є надуманими та не підтверджуються жодними належними, допустимими та достовірними доказами, а є лише намаганням позивача сформувати негативну думку про відповідача та приховати фактичну відсутність спору між ними. Наразі діти проживають з матір`ю. Відповідач ніколи не заперечував того факту, що діти проживають разом з матір`ю, не вчиняв жодних дій щодо зміни місця проживання дітей на власний розсуд, тому спір між сторонами щодо місця проживання дітей відсутній. Також зазначив про те, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі №?127/8739/22 від 13.06.2022 року, окрім розірвання шлюбу було також вирішено питання про стягнення аліментів.

На виконання вказаного вище рішення суду відповідач регулярно перераховує на рахунок позивача кошти у розмірі від 9 000,00 грн. до 11 000,00 грн. Відповідач не заперечує щодо проживання дітей із матір`ю та добросовісно виконує свій обов`язок з утримання своїх дітей. Просить провадження у цивільній справі закрити, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві, та просила позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні зазначив, що не заперечує і ніколи не заперечував проти проживання синів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з матір`ю ОСОБА_1 та наголосив, що спір щодо проживання дітей з матір`ю відсутній. Також зазначив про те, що цей позов подано з метою виїзду позивача разом з дітьми за кордон на постійне місце проживання, без його згоди.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з`явилися. Однак, до суду подано заяву про розгляд справи у її відсутність, також зазначила, що підтримує висновок виконавчого комітету Вінницької ради від 13.08.2024 року № 01/00/011/15367.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі та долучені сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.06.2022 р. у справі №?127/8739/22 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 20.07.2012 р. у відділі ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис N?1278, розірвано.

Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На час розгляду справи діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають з матір?ю за адресою: АДРЕСА_1 , Вказане житло на праві власності належить позивачу.

Позивач ОСОБА_1 працює в Комунальному некомерційному підприємстві «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня імені академіка О.І. Ющенка Вінницької обласної Ради» на посаді лікаря психіатра та являється фізичною особою -підприємцем у сфері надання інформаційних послуг у сфері психіатрії.

Відповідач ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

31.07.2024 року під час обстеження умов проживання працівниками служби у справах дітей Вінницької міської ради з`ясовано, що в сім`ї матері ОСОБА_1 створені умови для проживання, виховання та розвитку дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Відповідно до актів оцінки потреб сім`ї, складених Вінницьким міським центром соціальних служб, в сім`ї батька ОСОБА_2 та матері ОСОБА_1 ознаки та чинники, що спричиняють складні життєві обставини, відсутні. Зі слів матері ОСОБА_1 , вона має намір визначити місце проживання дітей з нею, тому що в майбутньому бажає вирішувати юридичні питання щодо дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без згоди батька.

Згідно з висновком органу опіки і піклування Вінницької міської ради визнано за недоцільне визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 , оскільки спір між батьками щодо місця проживання дітей відсутній.

Згідно з ч. 1, ч. 4 - ч. 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до частин 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на встановлені судом обставини, зміст норм процесуального закону позивач ОСОБА_1 повинна довести, що між сторонами дійсно існує спір щодо визначення місця проживання їх спільних дітей, що цей спір реальний, визначення місця проживання дітей з батьком відповідає якнайкращим їх інтересам.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11.07.2017 року у справі «М.С. проти України»).

ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).

Аналіз наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору

Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України (надалі «СК України») визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Частиною 1 статті 9 СК України визначено, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України).

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Тільки у випадку наявності спору між батьками щодо місця проживання малолітньої дитини, такий спір може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч. 1 ст. 161 СК України).

Згідно з частинами 4-6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Зі змісту висновку Служби у справах дітей Вінницької міської ради № 01/00/011/154367 від 13.08.2024, вбачається, що батько ОСОБА_2 стверджував, що не заперечує і ніколи не заперечував проти проживання синів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з матір`ю ОСОБА_1 та наголосив, що спір щодо проживання дітей з матір`ю відсутній, і відповідно відсутність взагалі підстав для надання такого висновку в порядку статті 161 СК України.

Зі змісту пояснень позивача, зазначених нею у позовній заяві, вбачається, що між нею та відповідачем відсутній будь-який спір щодо місця проживання їхніх малолітніх синів, оскільки вони як батьки дійшли згоди, що також не заперечується самим відповідачем на проживання дітей з матір`ю.

Отже доказів, які б давали суду правові підстави для висновку, що визначення місця проживання дітей в судовому порядку буде виключно в їх інтересах чи призведе до поліпшення прав та інтересів спільних дітей сторін, суду не надано, як не надано і доказів, що в розумінні змісту положень ч1 ст. 161 СК України саме з вини відповідача мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати малолітні діти.

Відтак, за відсутності між сторонами відповідного спору суд позбавлений можливості вирішувати такі питання в судовому порядку, оскільки завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав особи.

Сімейні відносини, враховуючи їх особистісний характер, повинні в першу чергу вирішуватися за згодою їх учасників, і тільки в разі відсутності такої згоди (існування між ними спору), зокрема, в суді.

Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Фактично в даному випадку спір щодо місця проживання дітей ініційований матір`ю, з якою діти і так фактично проживають, і від якої батько дітей не вимагає зміни їх місця проживання.

Після звернення матері дітей до суду з позовом про визначення місця проживання дітей Відповідач у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду цієї справи про визначення місця проживання дітей разом з ним не зверталася, будь-яких належних доказів, які б підтверджували його бажання і волю щодо визначення місця проживання дітей з ним як батьком, суду не надано.

За встановлених обставин у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про визначення місця проживання дітей, які фактично проживають разом з нею, та на час вирішення справи між батьками дітей виник спір щодо їх місця проживання, оскільки батько дітей не вимагає від матері змінити їх місце проживання, не порушує в судовому порядку питання щодо відібрання дітей у Позивача, не звертався до суду з позовом про визначення місця проживання дітей разом з ним, при вирішенні органом опіки та піклування питання про визначення місця проживання дітей Відповідач не заперечував, що вони фактично проживають з матір`ю та не заперечив щодо подальшого такого проживання дітей з матір`ю.

Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дітей має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання.

При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір.

Вказані обставини підлягають перевірці судом.

Так як вимоги про визначення місця проживання дітей заявлені позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дітей та принаймні існувати на час вирішення справи в суді.

Суд, при винесенні рішення, в більшості випадків керується висновком органу опіки та піклування, проте може відступити від нього, адже суд оцінює усю сукупність доказів.

Виходячи з наведеного вище, дослідивши та оцінивши усі докази у справі суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з відсутністю між сторонами спору щодо місця проживання дітей.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Входячи з положень ст. 141 ЦПК України, а саме відмови в задоволенні позовних вимог, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. 18, 19, 160, 161 СК України, ст.ст. 4, 13, 76-82, 89, 141, 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на рішення суду подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 28.08.2024 року.

Відомості про учасників справи :

Позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Вінницької міської ради, 21050, м. Вінниця, вул. Соборна, 50.

Суддя