Єдиний унікальний номер судової справи 462/6736/24
Номер провадження 2/462/1877/24
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

26 серпня 2024 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Галайко Н. М., перевіривши матеріали позовної заяви першого заступника керівника Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Голоюха Віктора Івановича у інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_1 про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння,

встановив:

Рух справи.

Перший заступник керівника Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Голоюх В. І. у інтересах держави в особі Міністерства оборони України, 23.08.2024 року (вх. № 19529) звернувся у Залізничний районний суд м. Львова із позовною заявою до ОСОБА_1 про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння (документ сформований в системі «Електронний суд» 22.08.2024 року), у якій просить суд:

-витребувати у ОСОБА_1 користь держави в особі Міністерства оборони України нерухоме майно 4/1000 частки об`єкта нерухомого майна під реєстраційним номером 01, що становить навіс під літ. 2Ю-1, загальною площею 224, 7 кв. м. (номер відомостей про речове право 37260730) та 4/1000 частки об`єкта нерухомого майна під реєстраційним номером 01, що становить нежитлове приміщення з переробки харчових продуктів під літ. 2Щ-2, загальною площею 255, 3 кв. м. (номер відомостей про речове право 37260902), розташоване по АДРЕСА_1 ;

-стягнути з відповідача на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону суму сплаченого судового збору в розмірі 48 676 грн. 87 коп.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.08.2024 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Галайко Н. М.

Щодо можливості прийняття позовної заяви до розгляду.

Суд перевіривши матеріали позовної заяви, документи на представництво інтересів позивача, у тому числі на предмет відповідності вимогам цивільного процесуального закону, дійшов наступних висновків.

Частиною 2 ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Щодо підстав звернення прокурора до суду в інтересах держави.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Разом з тим, виходячи з приписів ст. 55, 129 Конституції України застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Так, згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадови особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Основним спірним питанням є наявність або відсутність належних підстав у прокурора на звернення до суду із заявою в інтересах, в даному випадку Міністерства оборони України.

У розумінні наведеного, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, в даному випадку норм ЦПК України.

Частиною 3, 4 ст. 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 185 цього Кодексу.

Тому вказані норми поширюються на усі стадії цивільного судового процесу, стосуються заяв, позовних заяв, апеляційних і касаційних скарг.

Отже реалізація прокурором права на представництво потребує обґрунтування, зокрема, у чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначення органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Правовий статус прокурора визначено Конституцією України та Законом України «Про прокуратуру».

Так, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Тому, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

Саме тому, в Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба в здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини рішення).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності в статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їхній діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Враховуючи, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає, з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини рішення).

Із змісту ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» вбачається, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

-якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

-у разі відсутності такого органу.

Перший випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий відсутність такого органу.

Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту інтересів держави або здійснює їх неналежно.

Таке «не здійснення захисту» полягає в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень: він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їхнього захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Водночас «здійснення захисту неналежним чином» полягає в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Так, «неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їхнього захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача/відповідача.

Суд зазначає, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, та які є підставами для звернення прокурора до суду.

Схожа правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 року у справі № 826/13768/16.

Разом з тим, суд зазначає, що підстави для представництва прокурором інтересів держави повинні існувати на час звернення до суду та повинні бути доведені відповідними доказами.

Прокурор повинен надати суду докази, які свідчать про те, що відповідний орган державної влади (інший суб`єкт владних повноважень) не здійснює захисту інтересів держави або здійснює його неналежним чином. Такими доказами, зокрема, можуть бути звернення прокурора до відповідного органу щодо захисту інтересів держави, відповіді на них та інші письмові докази, що стосуються справи. Самого лише твердження прокурора про те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження недостатньо.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі № 263/2038/16-а.

Мотиви суду.

Так, суд зазначає, що у позовній заяві, яка подана першим заступником керівника Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Голоюхом В. І. не обґрунтовано та не надано доказів того, у чому полягає нездійснення або неналежним чином здійснення представництва в суді законних інтересів держави безпосередньо Міністерством оборони України здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах від імені і в інтересах яких подано позовну заяву.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган, а також у разі його відсутності. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абз. 1, 2 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Як зазначається у позовній заяві на виконання вимог абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокуратурою листами від 25.04.2024 року та від 05.07.2024 року повідомлено Міністерство оборони України про виявлені порушення та намір представництва інтересів держави в суді у формі звернення з даним позовом. Разом з цим, позивачем до моменту звернення прокурора з даним позовом до суду, жодних заходів щодо усунення виявлених порушень не вживалось, із відповідною позовною заявою Міністерство оборони України до суду не зверталось, тобто захист порушених інтересів держави не здійснювало.

Суд приймає до уваги, що із листа від 25.04.2024 року вбачається, що такий скеровувався Міністерству оборони України Офісом Генерального прокурора, а не Львівською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони, яка звертається із даним позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України.

Окрім цього, згідно відповіді (на вих. № 11/з/1-137вих-24 від 25.04.2024 року) військової юстиції Міністерства оборони України на звернення Офісу Генерального прокурора від 16.05.2024 року, вбачається, що: «управлінням корпоративного менеджменту повідомлено про наявність перешкод щодо реалізації речових прав, однак пропозицій та належних доказів, необхідних для проведення відповідної позовної роботи до Головного управління не наданою. Враховуючи зазначене, в разі звернення Офісу Генерального прокурора до суду із відповідним позовом в інтересах держави, представництво інтересів Міністерства оборони України буде забезпечуватись у відповідності з вимогами керівних документів».

Матеріали справи містять також, копію листа-відповіді від 31.07.2024 року військової юстиції Головного управління Міністерства оборони України на вих. № 30.54/02-314Вих-24 від 05.07.2024 року, який скеровувався військовою юстицією Головного управління Міністерства оборони України Львівській спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Західного регіону. Із змісту вказаного листа, у тому числі вбачається, що: «станом на сьогоднішній день структурними підрозділами Міноборони та Збройних Сил України не надано до Головного управління пропозицій щодо проведення відповідної позовної роботи, а також необхідних для проведення такої роботи документів».

Отже наведені твердження у позовній заяві не є достатнім обґрунтуванням неналежного здійснення захисту інтересів держави Міністерством оборони України, з наведених обставин у позовній заяві, а також відповіді останнього не вбачається бездіяльності органу, зокрема, у зв`язку із зазначенням про те, що: «станом на сьогоднішній день структурними підрозділами Міноборони та Збройних Сил України не надано до Головного управління пропозицій щодо проведення відповідної позовної роботи, а також необхідних для проведення такої роботи документів».

Вказане не виключає можливості звернення Міністерства оборони України із відповідною позовною заявою до суду у подальшому, а також не вказує на те, що Міністерство оборони України не здійснює (чи не має наміру здійснювати) захист інтересів або неналежним чином здійснює такий захист.

Окрім цього, не обґрунтовано підстав для представництва держави у суді.

Наведені у позовній заяві твердженні у позовній заяві загалом не є достатнім обґрунтуванням необхідності подання позову прокурором.

Будь-яких інших підстав неможливості подання позовної заяви Міністерством оборони України матеріали справи не містять.

Підсумки.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для звернення Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони в інтересах держави в особі Міністерства оборони України з позовною заявою про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння на підставі п. 4 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.

З огляду на вказане, заяву слід повернути особі, яка її подала.

На підставі наведеного та керуючись ст. 19, 56, 185, 260, 261, 353 ЦПК України, суд -

постановив:

Позовну заяву першого заступника керівника Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Голоюха Віктора Івановича у інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_1 про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння повернути заявнику.

Копію заяви залишити в суді (ч. 6 ст. 185 ЦПК України).

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із такою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви (ч. 7 ст. 185 ЦПК України).

Порядок оскарження ухвали суду та набрання нею законної сили.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Ухвала набирає законної сили з моменту їх підписання (ч. 2 ст. 261 ЦПК України).

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: Н. М. Галайко