ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 509/5075/22

провадження № 61-7466св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

заявниця - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 березня 2023 року у складі судді Гандзія Д. М. та постанову Одеського апеляційного суду від 18 квітня 2024 року у складі колегії суддів: Вадовської Л. М., Комлєвої О. С., Сєвєрової Є. С., і виходив з наступного.

Зміст заяви та її обґрунтування

1. У грудні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою провстановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Одеса).

2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначала, що вона є громадянкою Республіки Молдова та має намір отримати дозвіл на імміграцію в Україну за територіальним походженням.

3. 25 листопада 2022 року ГУ ДМС в Одеській області винесло рішення про відмову у наданні їй дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 6 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію», оскільки не підтверджено народження її батька ОСОБА_3 , 1928 року народження, на території України.

4. Посилалася на те, що відомості щодо реєстрації актів цивільно стану про народження у селі Долинське Ананьївського району за 1927-1929 року на зберігання до Державного архіву Одеської області не надходили і вважаються втраченими у період окупації та воєнних дій 1941-1945 років.

5. Водночас зазначала, що вона має докази на підтвердження народження свого батька на території України, зокрема, свідоцтво про одруження

ОСОБА_3 , військовий квиток ОСОБА_3 , свідоцтво про смерть

ОСОБА_3 , де вказано його місце народження в с. Долинське Долинського району (нині Ананьївського району) Одеської області.

6. Ураховуючи наведене, ОСОБА_2 просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт народження її батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України в

с. Долинське Долинського району (Ананьївського району) Одеської області.

Стислий виклад позиції заінтересованих осіб

7. ГУ ДМС України в Одеській області заперечувало проти задоволення заяви ОСОБА_2 про встановлення факту народження, посилаючись на її безпідставність. Зазначало, що ОСОБА_2 попередньо не зверталася для отримання дозволу на імміграцію, у зв`язку із чим подання такої заяви до суду є передчасним. Крім того зауважувало про наявність спору про право, що є підставою для розгляду справи в порядку позовного провадження.

Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції

8. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 березня

2023 року заяву ОСОБА_2 задоволено.

9. Встановлено юридичний факт народження батька ОСОБА_2 -

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у с. Долинське Ананьївського (Долинського) району Одеської області, Україна.

10. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявними у матеріалах справи доказами у їх сукупності підтверджується факт народження батька заявниці ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Долинське, Долинського (Ананьївського) району Одеської області, Україна. З огляду на те, що заявниця не має можливості в іншому, ніж у судовому порядку, встановити юридичний факт народження її батька на території України, суд першої інстанцій дійшов висновку про наявність підстав для задоволення поданої заяви.

Основний зміст та мотиви судового рішення апеляційного суду

11. Постановою Одеського апеляційного суду від 18 квітня 2024 року апеляційну скаргу ГУ ДМС України в Одеській області залишено без задоволення. Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 березня

2023 року залишено без змін.

12. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про встановлення факту народження її батька на території України. Зазначено, що встановлення такого факту не суперечить положенням частини другої статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки законом не визначено іншого порядку встановлення факту народження особи у певному місці та у певний час у разі втрати архіву актів цивільного стану з обставин, незалежних від особи, щодо якого встановлюється факт, чи інших фізичних осіб, для яких цей факт має значення для виникнення, зміни або припинення прав. Разом з тим встановлено, що спір про право відсутній, оскільки йдеться про підтвердження чи не підтвердження народження батька заявниці на території України та не вирішується питання права ОСОБА_2 на імміграцію, чи громадянство тощо.

Узагальнені доводи касаційної скарги

13. 09 травня 2024 року ГУ ДМС України в Одеській області звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 березня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 квітня 2024 року, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовити.

14. Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норми права без урахування висновків щодо застосування

норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 654/3462/17, від 08 квітня 2020 року

у справі № 757/44694/17-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також вказує, що суди не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

15. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не врахували, що не можуть бути встановлені в судовому порядку факти щодо, зокрема, належності до певної національності, набуття громадянства України громадянином іншої держави. Для вирішення питань про належність до громадянства України може бути представлено рішення суду про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту проживання на території України, а не рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, встановити який просила заявниця. Водночас заявниця не позбавлена права звернутися до органів ДМС України із заявою про надання дозволу на імміграцію.

16. ГУ ДМС України в Одеській області наголошує на тому, що заявниця не зверталася до територіальних підрозділів ГУ ДМС України в Одеській області з заявою встановленого зразку, не надала документів, які передбачені Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (далі - Порядок № 215). Натомість провадження за заявами з питань надання дозволу на імміграцію входить до повноважень ДМС України та її територіальних підрозділів.

17. Вважає, що заперечення щодо задоволення заяви ОСОБА_2 про встановлення факту народження свідчать про наявність спору про право, що унеможливлює розгляд такої заяви в порядку окремого провадження.

18. Крім того, посилається на відсутність належних та допустимих доказів того, що батьком ОСОБА_4 є ОСОБА_5 , оскільки наявна у матеріалах справи копія свідоцтво про її народження складена румунською мовою, без перекладу, а також зазначення дати народження батька. Зазначає про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права щодо прийняття копій письмових доказів без їх належного посвідчення.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

19. Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків.

20. Ухвалою Верховного Суду від 17 червня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі № 509/5075/22, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

21. 17 липня 2024 року до Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи № 509/5075/22.

22. Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2024 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. Відмовлено ГУ ДМС України в Одеській області у задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов

Фактичні обставини справи, встановлені судами

23. ОСОБА_2 є громадянкою Республіки Молдови, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_1 .

24. 30 листопада 2021 року ОСОБА_2 звернулася до відділу з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Одеській області з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну.

25. Рішенням ГУ ДМС України в Одеській області від 25 листопада 2022 року

№ 6783 ОСОБА_2 було відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну з посиланням на пункт 6 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію».

26. Підставою для відмови заявниці в отриманні дозволу на імміграцію в Україну стало те, що вона не підтвердила відомості про народження її батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України.

27. Згідно з відповіддю Державного архіву Одеської області №5276/06-21

від 09 листопада 2021 року, відомості щодо реєстрації актів цивільного стану про народження с. Долинське Ананьївського району за 1927-1929 роки на зберігання до Державного архіву Одеської області не надходили і вважаються втраченими у період окупації та воєнних дій 1941-1944 років.

28. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану від 24 листопада

2021 року інформація про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутня.

29. Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 15 лютого

2011 року, а також свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3

від 03 грудня 1977 року, ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_6 .

30. На підтвердження факту народження ОСОБА_3 12 грудня 1928 року на території України заявниця надала: свідоцтво про одруження

№ НОМЕР_4 від 05 листопада 1953 року, в якому зазначено, що громадянин

ОСОБА_3 народився у 1928 році в Одеській області, Долинський район, с. Долинське; свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , серії НОМЕР_5 , видане 19 липня 1997 року, відповідно до якого місцем народження останнього теж зазначено

с. Долинське, Долинського району Одеської області; військовий квиток на ім?я ОСОБА_3 , в якому вказане місце народження: с. Долинське, Долинського району Одеської області.

31. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 травня

2023 року у справі № 420/17722/22, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року, задоволено адміністративний позов ОСОБА_7 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 25 листопада 2022 року № 6783 про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну

ОСОБА_8 , громадянці Республіки Молдова. Зобов`язано ГУ ДМС України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_9 , громадянки Республіки Молдова від 30 листопада 2021 року про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 3 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію», з урахуванням встановленого юридичного факту народження батька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в с. Долинське, Ананьївського (Долинського) району Одеської області, Україна.

Позиція Верховного Суду

32. Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

33. Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

34. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

35. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

36. За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

37. ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

38. Відповідно до частини другої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку:

1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

39. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

40. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

41. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

42. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

43. Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

44. Суд вправі встановлювати лише такі факти, які за своїми ознаками є юридичними фактами, тобто такими, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності певних прав.

45. Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, - факту народження свого батька на території України, ОСОБА_2 зазначала про неможливість реалізації нею свого права на отримання дозволу на імміграцію за територіальним походженням. Посилалася на відмову у наданні дозволу на імміграцію ГУ ДМС України в Одеській області від 25 листопада 2022 року через відсутність доказів народження її батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України, а також втрату таких документів Державним архівом Одеської області у період окупації та воєнних дій 1941-1944 років.

46. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про імміграцію», імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання. Дозвіл на імміграцію - це рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

47. Частиною третьою статті 4 Закону України «Про імміграцію», у редакції, яка діяла на час звернення ОСОБА_2 із заявою про надання дозволу на імміграцію, передбачено, що дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

48. Згідно з пунктом 11 частини сьомої статті 9 Закону України «Про імміграцію» у вказаній вище редакції, особами, зазначеними у пункті 3 частини третьої статті 4 цього Закону, подаються також документи, що підтверджують право особи на набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до статті 8 Закону України «Про громадянство України».

49. Особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням (частина перша статті 8 Закону України «Про громадянство»).

50. Відповідно до пункту 28 Порядку № 215 для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, дід чи баба якої народилися до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент їх народження до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також: а) документ, що підтверджує факт народження діда чи баби заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту; б) документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з дідом чи бабою, які народилися на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

51. Пунктом 44 Порядку № 215 встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

52. Встановивши, що ОСОБА_2 звернулася до територіального органу ДМС України із заявою про надання дозволу на імміграцію за територіальним походженням, у задоволенні якої їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю доказів народження її батька ОСОБА_3 12 грудня 1928 року на території України, а відомості про реєстрацію факту народження визнані Державним архівом Одеської області втраченими у період окупації та воєнних дій 1941-1944 років, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для встановлення цього факту у судовому порядку.

53. Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо можливості встановлення такого факту в порядку окремого провадження.

54. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

55. Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Аналогічні за змістом висновки щодо встановлення факту викладені в постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц, від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19, від 27 серпня 2020 року у справі № 201/1935/20, від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19, від 28 квітня 2021 року у справі

№ 520/19532/19, від 29 червня 2022 року у справі № 205/6338/21, від 26 червня 2024 року у справі № 522/6673/23.

56. Встановлення факту народження батька заявниці до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», відомості про що були втрачені й відсутні у Державному архіві Одеської області, не суперечить приписам частини другої статті 315 ЦПК України. Крім того, задоволення заяви ОСОБА_2 не є вирішенням питання про надання останній дозволу на імміграцію чи набуття громадянства. Суди лише в межах заявлених у цій справі вимог здійснили оцінку доводів сторін та доказів, наданих на підтвердження факту народження батька заявниці на території України. Крім того, сама по собі незгода ГУ ДМС України в Одеській області із заявою ОСОБА_2 та її доводами не свідчить про наявність спору про право.

57. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 523/3806/21.

58. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

59. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

60. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

61. Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

62. Суди попередніх інстанцій правильно визначились з характером спірних правовідносин, нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, та надавши обґрунтовану правову оцінку наявним у матеріалам справи доказам народження батька заявниці на території, що є територією України, в їх сукупності, з урахуванням принципу «балансу вірогідностей», дійшли мотивованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви Ефест Т.

63. Посилання ГУ ДМС України в Одеській області на невикористання ОСОБА_2 права на подання відповідної заяви до органів ДМС України є необґрунтованими і спростовуються наявним у матеріалах справи рішенням відділу з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Одеській області від 25 листопада 2022 року № 6783 про відмову ОСОБА_2 у наданні дозволу на імміграцію, а також встановленими судовими рішеннями у справі № 420/17722/22 обставинами щодо протиправності такого рішення.

64. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскаржених судових рішеннях, питання вмотивованості висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій, в загальному зводяться до переоцінки доказів.

65. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

66. Висновки судів попередніх інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.

67. Верховний Суд неодноразово зауважував, що зважаючи на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, ураховуючи фактичні обставини, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі

№ 201/16373/16-ц, від 08 серпня 2023 року у справі

№ 910/8115/19(910/13492/21)).

68. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

69. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

70. З урахуванням доводів касаційної скарги ГУ ДМС України в Одеській області, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись статтями 402, 403, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області залишити без задоволення.

2. Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 березня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович