КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 755/18191/23

номер провадження №22-ц/824/10373/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
розглянуву порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 лютого 2024 року /суддя Арапіна Н.Є./

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного авіаційного підприємства «Україна», третя особа: генеральний директор Державного авіаційного підприємства «Україна» Мазуренко Анатолій Прокопович про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державного авіаційного підприємства «Україна» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. Просив визнати незаконним та скасувати наказ № 344/о від 19 жовтня 2023 року про звільнення, поновити його на роботі переведенням на посаду провідного інженера з експлуатації повітряних суден відділу з управління підтримання льотної придатності повітряних суден інженерно-технічного комплексу з 19 жовтня 2023 року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 жовтня 2023 року по 20 листопада 2023 року у розмірі 50 241,12 грн, моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 22 лютого 2024 року у задоволенні позову відмовлено. /т. 2 а.с. 34-43/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, задовольнивши позовні вимоги.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що перелік вакантних посад ОСОБА_1 був вручений лише один раз, після чого його звільнено у зв`язку зі скороченням штату. Вказував, що ОСОБА_1 , звертаючись з заявою про переведення його на вакантну посаду провідного інженера з експлуатації повітряних суден визначив його відповідність всім висунутим кваліфікаційним вимогам відповідно до пункту 1.7 Посадової інструкції провідного інженера з експлуатації повітряних суден відділу з управління підтримання льотної придатності повітряних суден інженерно-технічного комплексу від 12.01.2022 №2. Суд першої інстанції керувався тим, що у позивача відсутній сертифікат відповідного типу (типів) повітряного судна та навички володіння англійською мовою, які не передбачені посадовою інструкцією для даної посади. Наголошував і на тому, що жодних тестових завдань чи співбесід зі знання англійської мови відповідачем з позивачем не проводилось. Також, взагалі відсутні нормативно-правові акти, якими б було визначено критерії та порядок підтвердження навичок володіння іноземною мовою, не визначено необхідний рівень навичок володіння англійською мовою. Також вказував, що посадова інструкція провідного інженера не визначає такої кваліфікаційної вимоги для кандидата на посаду, як сертифікат для відповідного типу (типів) повітряного судна, які експлуатуються ДАП «Україна». Більш того, посадова інструкція не містить зазначень про тип повітряного судна, яке буде обслуговуватись провідним інженером, відповідно до посадових обов`язків. Наголошував, що безпідставні кваліфікаційні вимоги щодо наявності у позивача сертифікату відповідного типу (типів) повітряного судна та навичок володіння англійською мовою, висунуті відповідачем до посади провідного інженера ПС, не передбачаються ані галузевими Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників Випуск 68 «Авіаційний транспорт», ані затвердженою відповідачем посадовою інструкцією, а викликані лише суб`єктивними та безпідставним бажанням відповідача відмовити позивачу в переведенні на обрану ним вакантну посаду.

Представник ДАП «Україна» Мазуренко А.П. звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на необґрунтованість її вимог. Вказував, що у зв`язку із закриттям повітряного простору України, підприємством було оптимізовано штатний розпис, посаду позивача було виведено та скорочено. Позивачеві запропоновано вакантні посади, з яких він побажав зайняти дві, задля чого було проведено два засідання кваліфікаційної комісії, яка і визначила, що ОСОБА_1 не відповідає кваліфікаційним вимогам обраних посад. Вказував і на те, що у день звільнення ОСОБА_1 було вдруге надано перелік вакантних посад, від ознайомлення з яким він відмовився, після чого його було звільнено. Наголошував і на тому, що визначальним критерієм для визначення наявного переважного права на залишення на роботі при скорочення є рівень кваліфікації працівника та продуктивність праці. Таке порівняння роботодавцем проведено, було предметом розгляду кваліфікаційної комісії, а навички та рівень знань позивача були ретельно оцінені. Наголошував, що при звільнені дотримано вимог законодавства, рішення суду першої інстанції законне і обґрунтоване.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 14 серпня 2023 року відповідачем видано наказ про оптимізацію штатного розпису № 30аг (а.с. 75, том 1).

14 серпня 2023 року відповідачем видано наказ № 78 про внесення змін до штатного розпису ДАП «Україна» (а.с. 77, том 1).

18 серпня 2023 року позивачу вручене повідомлення про заплановане вивільнення від 18.08.2023 № 1 та перелік вакантних посад на підприємстві станом на 18 серпня 2023 (а.с.11, 12-14, том 1).

19 жовтня 2023 року наказом Генерального директора Державного авіаційного підприємства «Україна» позивача звільнено з посади провідного інженера з якості відділу аудитів та забезпечення відповідності стандартам у зв`язку із скорочення штату відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України (а.с.10, том 1).

Згідно довідки про доходи, виданої Державного авіаційного підприємства від 16 лютого 2024 року, нарахована заробітна плата у вересні 2023 року - 5665,42 грн., середньоденний заробіток складає 1033,06 грн, так як у розрахунковому періоді за останні два місяці позивач відпрацював 1 робочий день (а. с. 10, том 2).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно керувався вимогами частиною другою статті 40 КЗпП України, якою встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно із частинами першою та третьою статті 492 цього Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника на іншому підприємстві чи після розірвання з працівником трудового договору відповідно до вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України не є обов`язком роботодавця.

При цьому, Пленум Верховного Суду України в п. 19 своєї постанови від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з наступними змінами) роз`яснив судам, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Пунктом 18 зазначеної постанови передбачено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Встановлено, що позивача звільнено з посади провідного інженера з якості відділу аудитів та забезпечення відповідності стандартам у зв`язку із скорочення штату відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Суд першої інстанції, з урахуванням досліджених матеріалів справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність скорочень на підприємстві.

Так, 14 серпня 2023 року відповідачем видано наказ про оптимізацію штатного розпису № 30аг.

14 серпня 2023 року відповідачем видано наказ № 78 про внесення змін до штатного розпису ДАП «Україна».

Водночас, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис відповідно до положень частини третьої статті 64 ГК України.

Питання зміни організаційної структури підприємства є правом відповідного суб`єкта господарювання при здійсненні ним господарської діяльності. Реалізація цього права породжує обов`язок підприємства дотриматися гарантій прав працівників, зокрема тих, які визначені статтями 42, 49-2, 49-4 КЗпП України.

Втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України.

Отже, викладені позивачем доводи спростовані в ході розгляду справи.

Щодо переважного права залишення на роботі, відмови у зайнятті запропонованих вакантних посад, судом першої інстанції також зроблені вірні висновки.

Так, протоколом засідання місцевої кваліфікаційної комісії організацій з ТО/УПЛП ПС ІТК ДАП «Україна» від 07.09.2023 № 3, було встановлено, що, враховуючи відсутність у ОСОБА_1 сертифікату відповідного типу (типів) ПС, отриманого в результаті проходження навчального курсу проведеним організацією схваленою відповідно до Part-147 ПС (А-319), що експлуатується у ДАП «Україна», та навичок володіння англійської мовою він не відповідає вимогам Керівництва з управління підтримання льотної придатності ДАП «Україна» (САМЕ) видання 2 ревізія 21, схваленого Державною авіаційною службою України та Авіаційних правил України «Підтримання льотної придатності повітряних суден та авіаційних виробів, компонентів і обладнання та схвалення організацій і персоналу, залучених до виконання цих завдань», затверджених наказом Державної авіаційної служби від 06.03.2019 № 286, пункту 4,7 АМС М.А. 706 про затвердження процедур до додатків 1-5 до цих правил, затверджених наказом Державної авіаційної служби від 20.04.2021 № 625.

Посилання апелянта на відсутність у посадовій інструкції провідного інженера з експлуатації повітряних суден відділу з управління підтримання льотної придатності повітряних суден інженерно-технічного комплексу вимог щодо наявності у особи, що призначається на цю посаду, сертифікату відповідного типу (типів) повітряного судна та навичок володіння англійською мовою, апеляційним судом відхиляються з огляду на те, що саме роботодавець визначає кваліфікаційні вимоги, рішення було прийнято комісійно, кандидатуру позивача розглянуто.

Позивачеві запропоновано вакантні посади, з яких він побажав зайняти дві, задля чого було проведено два засідання кваліфікаційної комісії, яка і визначила, що ОСОБА_1 не відповідає кваліфікаційним вимогам обраних посад.

Водночас, визначальним критерієм для визначення наявного переважного права на залишення на роботі при скороченні є рівень кваліфікації працівника та продуктивність праці. Таке порівняння було предметом розгляду кваліфікаційної комісії, а навички та рівень знань позивача були ретельно оцінені, про що свідчать задокументовані засідання комісій. /т. 1 а.с. 81-84/ Суд в даному випадку не має права детально втручатись у кваліфікаційні вимоги роботодавця та колегіального органу, який оцінює рівень достатності навичок для посади до особи, яка бажає зайняти відповідну посаду.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, що встановлені обставини свідчать про звільнення позивача з дотриманням вимог діючого трудового законодавства, у тому числі положень статті 492 КЗпП України.

Оскільки вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, задоволенню не підлягають.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 лютого 2024 року - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: