1Справа № 335/5583/24 2/335/2309/2024
РІШЕННЯ
14 серпня 2024 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Соболєвої І.П.,
за участю секретаря судового засідання Кісенка А.В.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача адвоката Рощина В.С.,
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжі, у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Рощина Володимира Сергійовича до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про відшкодування майнової та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
21.05.2024 до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 в особі представника адвоката Рощина В.С. до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про відшкодування майнової та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 29.07.2023 в 20.30 на Балковому мосту з боку вул. Інженера Преображенського до о. Хортиця в м. Запоріжжя сталася ДТП, внаслідок якої автомобіль «CHEVROLET NUBIRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі автомобіль), яким на відповідних правових підставах керував ОСОБА_1 (далі позивач), зазнав механічних пошкоджень.
Згідно ухвали судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.01.2024, ДТП сталася з вини ОСОБА_2 (далі відповідач), який 29.07.2023 об 20.30 год. керував автомобілем «BMW 535» реєстраційний номер НОМЕР_2 по проїзній частині Балкового мосту з боку вул. Інженера Преображенського в бік о. Хортиця в м. Запоріжжя, своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості та допустив зіткнення з автомобілем «CHEVROLET NUBIRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 який рухався попереду в попутному напрямку.
Внаслідок протиправних дій відповідача позивачеві було спричинено матеріальну і моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню.
На момент ДТП, цивільна-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 застрахована не була, тож відшкодування завданої шкоди має здійснюватися відповідно до норм ЦПК України.
Позивачем на підставі ст. 72 ЦПК України для захисту своїх прав та об`єктивного розміру збитків було залучено експерта ОСОБА_4 .
Для участі в огляді автомобіля в рамках товарознавчої експертизи, рекомендованим листом було запрошено відповідача, проте він на огляд не з`явився, про причини неявки не повідомив. У зв`язку з неявкою відповідача огляд було проведено за його відсутності. Поштове відправлення із повідомленням про дату огляду було повернуто позивачу.
Згідно Висновку експерта № 23 від 14.03.2024 (далі Висновок № 23), складеного експертом ОСОБА_4 після особистого огляду автомобіля, його визнано фізично знищеним, оскільки витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до Висновку № 23, ринкова вартість автомобіля на момент ДТП складала 138635,18 грн., мінімальна вартість автомобіля після ДТП у пошкодженому стані складала 9157,50 грн.
118635,18 грн. ринкова вартість автомобіля до ДТП;
138635,18 грн. вартість пошкодженого автомобіля після ДТП, за яку його було продано на розробку.
Таким чином, розмір матеріальної шкоди, заподіяної позивачу складає 118635,18 грн. і підлягає відшкодуванню відповідачем у повному обсязі.
Крім того, позивачу внаслідок ДТП було завдано істотної моральної шкоди, яка полягає у душевних переживаннях з приводу фізичного знищення його автомобіля і необхідності витрачати власні кошти на придбання іншого автомобіля, громадський транспорт та таксі, через відмову від добровільної сплати відповідачем.
У зв`язку з ДТП звичайний образ життя позивача був істотно змінений у сторону погіршення. З моменту ДТП позивач та його родина були вимушені користуватися громадським транспортом, що дуже незручно в порівнянні з поїздками на власному автомобілі. Тільки той, хто хоч раз на кілька днів вимушено будучи водієм став пішоходом може зрозуміти ці щоденні негативні емоції. Через відсутність автомобіля вони відчули значні незручності під час щоденних поїздок містом за покупками та у сімейних справах. Позивач був змушений постійно звертатися до сторонніх осіб та друзів з проханням допомогти, у здійсненні поїздок та перевезенні особистих речей, що завдавало додаткових моральних страждань та незручностей як позивачеві так і близьким для нього особам. Також для відновлення порушеного права позивач був змушений звертатися за правничою допомогою до адвоката, та до суду, витрачати на це свій час та відчувати від цього додаткове моральне навантаження та стрес.
За проведення автотоварознавчої експертизи позивачем сплачено 4700 грн., що підтверджується квитанцією 2М11-В0ММ-К39Х-К7Х0 від 04.03.2024.
Ухвалою судді від 25.05.2024 провадження у вищевказаній цивільній справі відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Рощин В.С. позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_2 у судовому позовні вимоги визнав в повному обсязі.
Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не відомі, клопотань про відкладення судового засідання не надходило, пояснень суду не надав.
Заслухавши позивача, представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Як убачається з частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 2 ЦПК України, передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що 29.07.2023, приблизно о 20 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ВМW 535», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух по проїзній частині Балкового мосту зі стороні просп. Інженера Преображенського в напрямку острова Хортиця в м. Запоріжжі. При цьому швидкість руху автомобіля під керуванням водія ОСОБА_2 була не менше 78.8-79.9 км/год, що перевищує максимально дозволену на даній ділянці дороги швидкість - 50 км/год. В салоні автомобіля «ВМW 535», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в якості пасажирів перебували: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В цей час, попереду, в районі стаціонарного блокпосту, що розташований районі з`їзду з Балкового мосту на території острову Хортиця, поступово знижував швидкість автомобіль «CHEVROLET NUBIRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В той же час, на вказаному блокпості несли службу військовослужбовці Національної гвардії України: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які стояли за захисними бетонними блоками.
Під час руху, по вищевказаній проїзній частині, водій ОСОБА_2 , маючі об`єктивну можливість своєчасно виявити попереду зниження швидкості автомобілем «CHEVROLET NUBIRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не зменшив швидкість свого руху аж до зупинки транспортного засобу, продовжив свій рух внаслідок чого, сталося зіткнення передньої частини автомобіля «ВМW 535», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з задньою частиною автомобіля «CHEVROLET NUBIRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Після зіткнення, вказані автомобілі, продовжуючи свій рух у некерованому стані, скоїли наїзди на захисні бетонні блоки блокпосту, внаслідок чого вказані блоки впали на ОСОБА_7 та травмували його. Військовослужбовець ОСОБА_8 встиг відбігти від блоків та тілесних ушкоджень не отримав.
Своїми діями водій ОСОБА_2 порушив вимоги пп. 12.3, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, відповідно до яких:
12.3: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водії об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;
12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.»;
12.9 «Водієві забороняється
б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлені розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил».
Порушення водієм ОСОБА_2 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно висновку інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод», з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, з якими був доставлений до КНП «Міська лікарня № 9» ЗМР.
Згідно висновку судово-медичної експертизи, потерпілому ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: «Закритий крайовий перелом проксимального епіфіза (голівки) лівої малогомілкової кістки у ОСОБА_7 кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Тілесне ушкодження утворилося від дії тупого предмета. Давність утворення ушкодження не суперечить терміну, зазначеного в обставинах справи, наданій медичній документації».
Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 29.07.2023 та сталася приблизно о 20 годині 30 хвилин, по проїзній частині Балкового мосту зі стороні просп. Інженера Преображенського в напрямку острова Хортиця в м. Запоріжжі, а також вина ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді, визначена судовим рішенням, тому в силу приписів ч. 6 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи.
Позивач ОСОБА_1 на відповідних правових підставах керував автомобілем «CHEVROLET NUBIRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 29.07.2023, що не спростовується відповідачем.
На момент ДТП, цивільна-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 застрахована не була, однак суд вважає, що в даному випадку відповідач не звільняться від обов`язку відшкодувати шкоду.
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Як вбачається із Висновку транспортно-товарознавчої експертизи з визначення розміру шкоди, завданого власнику КТЗ № 23, складеного 14.03.2023 судовим експертом Шаховим О.В., ринкова вартість автомобіля на момент ДТП складала 138635,18 грн., мінімальна вартість автомобіля «CHEVROLET NUBIRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 після ДТП у пошкодженому стані складала 9157,50 грн., отже, такий автомобіль є фізично знищеним.
Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (постанова Верховного Суду від 16.02.2022 по справі № 725/1670/18).
118635,18 грн. це ринкова вартість автомобіля до ДТП;
138635,18 грн. вартість пошкодженого автомобіля після ДТП, за яку його було продано на розробку.
Загальний розмір матеріальної шкоди, заподіяної позивачу на час вирішення справи становить 118635,18 грн.
Згідно із частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктам, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом указаної норми, за загальним правилом, шкода підлягає відшкодуванню, по-перше, в повному обсязі, по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала.
Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Враховуючи, що ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.01.2024 встановлено, що ДТП сталася з вини ОСОБА_2 , який 29.07.2023 об 20.30 год. керував автомобілем «BMW 535» реєстраційний номер НОМЕР_2 по проїзній частині Балкового мосту з боку вул. Інженера Преображенського в бік о. Хортиця в м. Запоріжжя, своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості та допустив зіткнення з автомобілем «CHEVROLET NUBIRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 який рухався попереду в попутному напрямку отже, і матеріальну відповідальність за фізичне знищення внаслідок ДТП транспортного засобу «CHEVROLET NUBIRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , несе ОСОБА_2 .
Таким чином, позовна вимога ОСОБА_1 щодо стягнення на його користь з ОСОБА_2 матеріальної шкоди підлягає задоволенню.
Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Положеннями ч. 2 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова Пленуму), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму, під час вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до п. 9 вказаної Постанови Пленуму, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Отже встановлено, що порушення правил безпеки руху з боку відповідача привело до негативних наслідків, а саме транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 було фізично знищено. Внаслідок ДТП останній втратив транспортний засіб, який використовував, в тому числі і його родина, що ускладнило йому нормальний спосіб життя. Крім того, визначаючи розмір моральної шкоди, судом також враховується, що після ДТП відповідач не вжив заходів до відшкодування завданої ним шкоди, не запропонував свою допомогу, якої б в деякій мірі було б достатньо, а тому ОСОБА_1 зазнав моральних страждань.
Крім того, згідно матеріалів справи, за проведення автотоварознавчої експертизи позивачем сплачено 4700 грн., що підтверджується квитанцією 2М11-В0ММ-К39Х-К7Х0 від 04.03.2024.
Суд зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач не порушував питання про сумнівність висновку експерта, наданого позивачем, з приводу невірного розрахунку суми мінімальної вартість автомобіля після ДТП у пошкодженому стані.
Враховуючи ці обставини, суд вважає, що наданий позивачем висновок експерта є належним письмовим доказом, який підтверджує вартість відновлювального ремонту.
З урахуванням викладеного та наявності підстав для задоволення позову в частині стягнення майнової шкоди частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на проведення експертизи в сумі 4700 грн.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
А тому Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Суд при ухваленні додаткового рішення враховує правову позицію, висловлену у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 по справі № 922/445/19, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі № 466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі № 199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи).
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.
Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
Враховуючи особливості предмета спору, суб`єктний склад правовідносин, а також характер виконаної адвокатом роботи та критерій розумності її розміру та враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню у повному обсязі тобто в розмірі 7000 гривень, та стягненню з відповідача, який клопотання про зменшення розміру вказаних витрат не подавав.
Відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Оскільки позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір у розмірі 1403,36 грн., на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з урахування часткового задоволення позовних вимог, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у розмірі 1347,22 грн.
Керуючись ст.ст. 4, 10, 13, 76-81, 83, 95, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282, 293-294, 354, 355 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 в особі представника адвоката Рощина Володимира Сергійовича до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про відшкодування майнової та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану ДТП від 29.07.2023 у розмірі 118 635,18 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану внаслідок ДТП від 29.07.2023 у розмірі 5 000,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на проведення експертизи транспортного засобу у розмірі 4 700,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору у розмірі 1 347,22 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ,адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Третя особа ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя І.П. Соболєва