Справа № 337/1221/24
Провадження №2/337/912/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Кучерук І.Г.

з участю секретаря Нетяга М.І.

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання іпотеки такою, що припинена, зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення відповідних записів з державних реєстрів,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання іпотеки такою, що припинена, зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення відповідних записів з державних реєстрів.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що в серпні 2005 року вона попросила свого батька ОСОБА_3 дати в борг значну, як на той час, суму коштів. Батько погодився за умови оформлення договору позики та договору іпотеки.

11 серпня 2005 року було укладено в простій письмовій формі договір позики на суму 50000 гривень зі строком повернення боргу до 11 серпня 2010 року.

Виконання зобов`язання за договором позики забезпечувалось іпотекою, про що 11 серпня 2005 року уклали іпотечний договір який був посвідчений нотаріусом. Предметом іпотеки стала належна позивачці на праві власності квартира АДРЕСА_1 загальною площею 68,01 кв.м.

В зв`язку з укладенням договору іпотеки на зазначену квартиру нотаріусом було накладено заборону на нерухоме майно до припинення чи розірвання іпотечного договору.

Свій борг батьку вона повернула завчасно, а саме 30 грудня 2008р. Право достроково повернути отриману суму позики передбачене договором позики і договором іпотеки.

Повернення боргу в повному обсязі підтверджується розпискою ОСОБА_3 від 30 грудня 2008р.

На той час батько хворів і питання його лікування в сім`ї були основними. Про те, що на квартиру було накладено заборону відчуження і для її зняття батьку потрібно прийти до нотаріуса і подати відповідну заяву всі просто забули.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Його спадкоємицею і правонаступницею його прав та обов`язків стала ОСОБА_2 ,

Мати знає, що позивачка повністю повернула борг батькові, так як повернення боргу відбувалось в її присутності.

В 2023р. позивачка забрала мати жити до себе в квартиру і хотіли зареєструвати її нове місце проживання. Однак в органі реєстрації відмовили пославшись на приписи Постанови Кабінету міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», відповідно до якої у разі перебування житла в іпотеці, як способу забезпечення виконання зобов`язань, для реєстрації місця проживання особи додатково подається письмова згода відповідного іпотекодержателя. Відсутність згоди іпотекодержателя є підставою для відмови в декларуванні/реєстрації місця проживання.

Позивачка звернулась до приватного нотаріуса Бургазли І.І. з метою виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомостей про заборону на нерухоме майно. Нотаріус пояснила, що виключити запис з реєстру без особистого звернення батька в неї немає достатніх правових підстав так як у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення речового права заявником є правонабувач, у якого виникло речове право, або уповноважені ним особи.

Крім того розписка батька не дає можливості нотаріусу впевнитись у дійсному припиненні іпотеки.

Запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за договором позики є перешкодою в реалізації права позивачки розпорядження належною квартирою.

Просить суд визнати такою, що припинена іпотеку за іпотечним договором укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 11.08.2005р. та зняти заборону на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 68,01 кв. і виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження цього майна.

12.03.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання.

03.04.2024 року до суду від відповідачки ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву у якому вказано, що вона позовні вимоги визнає в повному обсязі. Підтверджує, що її донька ОСОБА_1 повернула своєму батьку і чоловіку відповідачки ОСОБА_3 борг у сумі 50000 грн. 30 грудня 2008р. На підтвердження повернення боргу ОСОБА_3 видав ОСОБА_1 відповідну розписку. Повернення бору і видача розписки відбувались в присутності відповідачки. Про необхідність зняття заборони відчуження, накладеного нотаріусом забули через хворобу ОСОБА_3 . Просить суд позов задовольнити в повному обсязі і визнати такою, що припинена іпотеку за іпотечним договором укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 11.08.2005р. та зняти заборону па відчуження нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 загальною площею 68,01 кв, і виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек записи про обтяження цього майна.

Ухвалою суду від 10.06.2024 року закрито підготовче провадження і справа призначена до судового розгляду по суті.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, заяв про відкладення розгляду справи не надала.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Суд, за відсутності підстав для відкладення або оголошення перерви в судовому засіданні, передбачених ст. 223 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною першою статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Отже, за загальним правилом саме власнику належить правоможність вчинення правочинів, спрямованих на розпорядженням його майном (пункт 99 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2020 у справі № 826/20221/16).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша та друга статті 321 ЦК України).

Судом встановлено, що 11.08.2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено письмовий договір позики.

Відповідно до договору позики від 11.08.2005 року позикодавець ОСОБА_3 надає ОСОБА_1 позику, а остання зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк.

По договору позика надається на безвідсотковій (безвідплатній) основі та без надання інших видів компенсацій як плати за користування такими коштами. Сума позики становить 50000 грн. Позикодавець ОСОБА_3 надав суму позики до моменту підписання даного договору, про що свідчать підписи сторін на даному договорі. Позика надається до на строк до 11 серпня 2010 року. Позичальник ОСОБА_4 має право достроково повернути отриману суму позики. За домовленістю сторін сплата позики повинна підтверджуватися позикодавцем відповідними розписками про одержання грошей, які позикодавець зобов`язаний видати Позичальнику одночасно із отриманням платежу від Позичальника.

11.08.2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І. та зареєстрований в реєстрі за номером 6485.

Іпотечним договором від 11.08.2005 року забезпечувалось виконання зобов`язання що виникло у ОСОБА_1 на підставі договору позики укладеного у простій письмовій формі 11.08.2005 року на суму в 50000 грн.

Предметом іпотеки вказана квартира АДРЕСА_1 загальною площею 68,01 кв.м., яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі продажу від 27.12.2002 року.

Також нотаріусом, в зв`язку з укладенням договору іпотеки, накладено заборону на відчуження зазначеної в договорі квартири, до припинення чи розірвання договору.

За визначенням, наведеним у ч.1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону, що узгоджується з п. 2 ч.1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, за змістом якого іпотека підлягає державній реєстрації як речове право, похідне від права власності.

Пункт 5 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначав обтяження як заборону розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлену законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або таку, що виникла на підставі договору.

Аналіз наведених норм Законів дає підстави для висновку про те, що за загальним правилом власник обтяженого іпотекою нерухомого майна може володіти та користуватись ним, однак обмежується у здійсненні правоможності самостійно розпоряджатись таким майном. Схожі висновки викладені в абзаці одинадцятому пункту 3 Рішення Конституційного Суду України від 14.07.2020 № 8-р/2020 у справі № 3-67/2019(1457/19) та постанові об`єднаної палати КЦС ВС від 03.07.2023 у справі № 523/8641/15.

Відповідно до розписки від 30.12.2008 року ОСОБА_3 констатував, що він отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 50000 грн. в якості повернення боргу за договором позики від 11.08.2005 року. Претензій до ОСОБА_1 не має та вважає договір позики від 11.08.2005 року виконаним в повному обсязі і таким що припинив свою дію.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис 5399.

25.05.2010 року, відповідачі ОСОБА_2 нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого чоловіка ОСОБА_3 після відмови інших спадкоємців від своїх часток.

Згідно з п. 1 ч.2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. За положеннями ч.1 ст. 593 ЦК України припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання презюмується.

Встановлення факту припинення основного зобов`язання належним його виконанням є свідченням припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки.

Право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки чи шляхом припинення зобов`язання за договором.

Вказаний правовий висновок висловив Верховний Суд України у постанові від 04 лютого 2015 року у справі N 6-243цс14.

Підлягає врахуванню також правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі N 711/4556/16-ц, провадження N 14-88цс19 (пункти 54, 68 - 70): іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).

Судом, за наданими доказами, встановлено факт належного виконання позивачкою ОСОБА_1 зобов`язання за договором позики від 11.08.2005 року, що підтверджується розпискою позикодавця ОСОБА_3 від 30.12.2008 року та письмовим пояснення у відзиві відповідачки ОСОБА_2 , як правонаступника померлого ОСОБА_3 .

Оскільки належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки, то суд вважає за можливе зняти заборону відчуження нерухомого майна та виключити відповідні записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Суд виходить з того, що записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за договором позики є перешкодами в реалізації власником права розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 206 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом не встановлено, що визнання відповідачкою позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст. 13, 89, 206, 229, 247, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати такою, що припинена іпотеку за іпотечним договором № 6485 від 11.08.2005 року укладеним між ОСОБА_1 (РНОКПП. НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП. НОМЕР_3 ), та зняти заборону на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 (загальною площею 68,01 кв.м.) і виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відповідні записи про обтяження цього майна.

Рішення може бути оскаржене в Запорізький апеляційний суд протягом 30 днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складений 27.08.2024 року.

Суддя: