КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 755/12908/21

29 серпня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Клок Валентини Володимирівни на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 січня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Арапіної Н.Є. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю третьої особи ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що вона та відповідач є батьками повнолітньої дитини - сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачем. Згідно договору № 60-1-19ст про надання освітніх послуг від 27 серпня 2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається за денній формі навчання за спеціальністю «Стоматологія» у Приватному вищому навчальному закладі «Київський медичний університет». Строк надання освітньої послуги з 02 вересня 2019 року по 30 червня 2024 року. Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання (не включає оплату за проживання в гуртожитку, додаткові освітні послуги) становить у розмірі 178 000,00 грн. Крім того, у зв`язку з інвалідністю сина останній потребує постійного контролю стану здоров`я, ліків та витратних матеріалів контролю крові.

З огляду на вище викладене просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання за денною формою навчання за спеціальністю «Стоматологія» у Приватному вищому навчальному закладі «Київський медичний університет» у твердій грошовій сумі у розмірі 12 889,37 грн., починаючи з 30 липня 2021 року і до закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення дитиною 23-х річного віку; та стягнути аліменти на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання за денною формою навчання за спеціальністю «Стоматологія» у Приватному вищому навчальному закладі «Київський медичний університет» за минулий період з 19 вересня 2019 року по 30 липня 2021 року у загальному розмірі 296 455,51 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 січня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю третьої особи ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання задоволено частково.

Стягнуто аліменти з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання за денною формою навчання за спеціальністю «Стоматологія» у Приватному вищому навчальному закладі «Київський медичний університет» у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп., починаючи з 30 липня 2021 року і до закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення дитиною 23-х річного віку.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 25 червня 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Клок Валентина Володимирівна подала апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити частково позовні вимоги та зменшити розмір аліментів.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що відповідач не знав і не міг знати про існування прийнятого судом оскаржуваного рішення. В матеріалах справи відсутнє належне повідомлення сторони відповідача про розгляд даної справи.

Вказує на те, що позивачка долучила в якості доказів до матеріалів справи, копію закордонного паспорта відповідача та відмітки про перетин державного кордону. Тобто позивачка знала про те, що відповідач перебуває за кордоном, оскільки вони час від часу спілкуються.

Вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на даний доказ та розглянув справу за відсутності відповідача.

Вказує на те, що звертаючись з позовом до суду, позивачка приховала той факт, що відповідач перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 , від якого у сторін є малолітня донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка перебуває також на утриманні батька - відповідача, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві 05.02.2010 року. Окрім того, на утриманні відповідача перебуває його непрацездатна мати - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка є людиною похилого віку та перебуває у віці 78 років,

Звертає увагу суду на те, що постановляючи рішення суду у справі № 753/22946/18, суд відмовив у задоволенні позовних вимог позивачці ОСОБА_2 оскільки, відповідач у добровільному порядку сплачував аліменти на утримання сина - ОСОБА_1 , а також додаткові витрати.

Зазначає, що до матеріалів справи позивачка долучила договір про надання освітніх послуг № 60-1-19 ст від 27.08.2019 року, згідно якого позивачка взяла на себе обов?язки щодо оплати освітніх послуг, а саме навчання сина ОСОБА_6 в Приватному навчальному закладі «Київський медичний університет» протягом 5 років, в період з 02.09.2019 року по 30.06.2024 року Разом з тим, позивачка не узгоджувала з відповідачем укладення такого договору, вартість такого навчання та чому саме цей начальний заклад обрала для сина.

Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_1 батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 . (а.с. 12)

ОСОБА_1 проживає разом з матір`ю, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання. (а.с. 7)

Згідно договору № 60-1-19ст про надання освітніх послуг від 27 серпня 2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається за денній формі навчання за спеціальністю «Стоматологія» у Приватному вищому навчальному закладі «Київський медичний університет». Строк надання освітньої послуги з 02 вересня 2019 року по 30 червня 2024 року. Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання (не включає оплату за проживання в гуртожитку, додаткові освітні послуги) становить у розмірі 178 000,00 грн. (а.с. 13-16).

Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією № 438490 від 23 вересня 2020 року ОСОБА_1 було встановлено ІІ групи інвалідності (а.с. 19).

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Отже, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому у відповідності до ч.1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається, оскільки суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції посилався на те, що відповідач є особою працездатного віку, має можливість працевлаштування, аліментних зобов`язань перед іншими особами не має та повинен у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати їй добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально.

Колегія суддів погоджується такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Частиною 3 ст. 199 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до змісту вказаних норм, для стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина необхідно, щоб: а) їм виповнилося 18 років; б) вони продовжували навчання; в) їм було менше 23 років; г) вони потребували матеріальної допомоги; д) батько, мати відповідно до свого матеріального, сімейного стану та стану здоров`я були спроможні надавати таку допомогу.

При визначенні розміру аліментів на повнолітню дитину з одного із батьків суд повинен взяти до уваги можливість надання утримання і другим із батьків, врахувати стан здоров`я та матеріальне становище як дитини, так і платника аліментів, інших дітей чи працездатних батьків, дружини, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ст.ст. 182, 200 СК України).

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Також при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилалась на те, що її син ОСОБА_1 продовжує навчання у Приватному вищому навчальному закладі «Київський медичний університет». Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання (не включає оплату за проживання в гуртожитку, додаткові освітні послуги) становить у розмірі 178 000,00 грн. Також позивач вказувала на те, що ОСОБА_1 навчається на денній формі навчання.

На підтвердження заявлених вимог позивач надав договір № 60-1-19ст про надання освітніх послуг від 27 серпня 2019 року відповідно до якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається за денній формі навчання за спеціальністю «Стоматологія» у Приватному вищому навчальному закладі «Київський медичний університет». Строк надання освітньої послуги з 02 вересня 2019 року по 30 червня 2024 року. Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання (не включає оплату за проживання в гуртожитку, додаткові освітні послуги) становить у розмірі 178 000,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що у нього на утриманні перебуває неповнолітня дитина ОСОБА_4 та мати відповідача ОСОБА_5 .

На підтвердження свої доводів до апеляції відповідач було надано копію свідоцтва про народження дитини ОСОБА_4 серії НОМЕР_3 та копію пенсійного посвідчення серії НОМЕР_5 .

Надаючи оцінку вказаним доказам колегія суддів зазначає, що наявність у відповідача дитини від іншого шлюбу не є підставою для відмови у задоволенні позову. Стосовно перебування у відповідача на утриманні його матері, яка є пенсіонеркою, колегія суддів зазначає, що відповідачем на підтвердження зазначених обставин не було надано жодного доказу.

Також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції доводи апеляційної скарги відносно того, що постановляючи рішення суду у справі № 753/22946/18, суд відмовив у задоволенні позовних вимог позивачці ОСОБА_2 оскільки, відповідач у добровільному порядку сплачував аліменти на утримання сина - ОСОБА_1 , а також додаткові витрати. До апеляційної скарги відповідачем не було надано доказів того, що він в добровільному порядку сплачує на користь позивача аліменти.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що позивачка не узгоджувала з відповідачем укладення договору № 60-1-19ст про надання освітніх послуг від 27 серпня 2019 року, вартість такого навчання та чому саме цей начальний заклад обрала для сина, колегія суддів відхиляє, оскільки в даному випадку при визначенні розміру аліментів суд бере до уваги вимоги ст. 182 СК відповідно до яких при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Доводи апеляційної скарги щодо не повідомлення відповідача про розгляд справи, що в свою чергу свідчить про ухвалення незаконного рішення, колегія суддів відхиляє, оскільки як вбачається з матеріалів справи судом першої інстанції вчинялись дії щодо повідомлення відповідача про розгляд справи за місцем його реєстрації, що в сукупності не свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та не може бути підставою для скасування законного рішення.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 січня 2022 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Клок Валентини Володимирівни.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Клок Валентини Володимирівни залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена

в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: