Справа № 359/7081/23
Провадження № 2/359/374/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2024 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі :

головуючої судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Русан А.М.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом Служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та відібрання дитини, -

встановив :

20 липня 2023 року представник Служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради звернувся до суду з позовом, який уточнивши 13 грудня 2023 року просила : позбавити батьківських прав громадянина ОСОБА_2 відносно його малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відібрати у громадянки ОСОБА_1 малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення її батьківських прав.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що від громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що разом проживали, у шлюбі не перебували, народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживала разом з бабусею і прадідом за адресою: АДРЕСА_1 . Фактичний догляд здійснювала бабуся ОСОБА_4 , яка зловживає алкогольними напоями. Батько дитини ОСОБА_2 також не опікується дитиною. 09 червня 2023 року ОСОБА_3 була поставлена на облік, як дитина, яка опинилася у складних життєвих обставинах і потребує соціального захисту. Зусилля, працівників служби у справах дітей та сім`ї не принесли необхідних результатів, тому 03 липня 2023 року під час чергового відвідування сім`ї за місцем проживання, малолітня ОСОБА_5 була вилучена з родини. Враховуючи викладене, представник позивача звернулася до суду з даним позовом, який просить задовольнити.

Ухвалою суду від 28 липня 2023 року провадження у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання з викликом і повідомлення. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.

02 січня 2024 року від представника відповідача ОСОБА_6 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого ОСОБА_1 заперечує проти позову, та вважає,що відсутні підстави для його задоволення. Так, ОСОБА_1 визнає, що на деякий час залишила свою малолітню доньку ОСОБА_3 на матір ОСОБА_4 та дідуся ОСОБА_7 . Це було викликано потребою працевлаштування, щоб забезпечити дитині належний рівень життя. Проте мати ОСОБА_4 почала зловживати алкогольними напоями, та це стало відомо після відібрання дитини. Відповідачка дуже шкодує, що сталася така неприємна ситуація, однак дуже любить свою дитину та не уявляє свого життя без неї. Після влаштування Варвари до Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Оберіг», який знаходиться в м. Богуслав Київської області, відповідачка часто відвідує дитину, привозить їй речі, солодощі, фрукти, іграшки, завжди цікавиться життям дитини в центрі. Вважає, що відібрання ОСОБА_3 у її матері ОСОБА_1 негативно вплине на емоційний та психологічний стан дитини, оскільки дитина чекає на приїзд матері та хоче повернутися в сім`ю.

Ухвалою суду від 12 червня 2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

В судове засідання представник позивача не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Натомість подала заяву, якою розгляд справи просила здійснити у її відсутність, на позові наполягає та просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача ОСОБА_6 до суду не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представ-ник відповідача подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, у задоволенні позову просить відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву згідно якої позовні вимоги не визнає.

Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення.

За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд, дослідивши подані представником позивача та відповідачем заяви, матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встанов-леному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_3 . Наведене підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим 06 грудня 2019 року Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с. 15). В свідоцтві батьками дитини вказано : ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

У зв`язку, з неналежним виконанням батьківських обов`язків малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 поставлена на облік, на підставі проживання дитини у родині, яка потрапила у складні життєві обставини, з внесенням даних про неї до ЄІАС «Діти». Наведене підтверджується наказом служби у справа дітей та сім`ї від 09 червня 2023 року № 173 (а.с. 21).

03 липня 2023 року малолітня Варвара була вилучена з родини та наразі перебуває в Київському обласному центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Оберіг», що підтверджується Актом проведення рівня безпеки дитини від 03 липня 2023 року та Актом про факт передачі дитини від 14 липня 2023 року, рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради «Про негайне відібрання малолітньої ОСОБА_3 у її батьків» від 10 липня 2023 року за № 484 (а.с. 6 на звороті, 22-26, 29).

З акта проведення оцінки рівня безпеки дитини від 03 липня 2023 року, складеного відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 585 від 01 червня 2020 року, встановлено, що зі слів дідуся ОСОБА_7 , мати Варвари більше двох тижнів немає вдома, бабуся ОСОБА_4 постійно перебуває у стані алкогольного сп`яніння, тому існує реальна загроза життю та здоров`ю Варвари. Батьки дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутні за місцем проживання дитини.

10 липня 2023 року органом опіки та піклування надано висновок, затверджений рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 10 липня 2023 року за № 485. Згідно даного висновку, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на неналежне виховання, утримання, матеріальне забезпечення, органі опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Відповідно до вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2018 року, вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2020 року, ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2016 року, вбачається, що ОСОБА_2 притягався за вчинення криміналь-ного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, ч. 2 ст. 309 КК України, ч. 1 ст. 122 КК України (а.с. 57-66).

Згідно довідки Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Оберіг» від 03 листопада 2023 року встановлено, що за період перебування ОСОБА_3 з 14 липня 2023 року, мати ОСОБА_1 відвідала свою доньку ОСОБА_3 чотири рази. Привозила різні речі, солодощі, фрукти, іграшки, завжди цікавилась життям дитини в центрі (а.с. 75).

Крім того, під час відвідування дитини ОСОБА_5 її мамою ОСОБА_1 , остання радісно зустрічає обіймами та проводить з нею час. Завжди з нетерпінням чекає її приїзд, та позитивно налаштована на спілкування з мамою. Бажання дитини повернутись в сім`ю знаходиться на високому рівні. Наведене підтверджується психолого - педагогічною характеристикою психолога КОЦСПРД «Оберіг» ОСОБА_8 (а.с. 76).

Згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності на наявності судимості» встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до кримінальної відповідальності не притягувалась. Згідно даних КНПКОР «ОПНМО» на обліку у психіатра та нарколога не перебуває (а.с. 77,81-82)

Малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 та зарахована в молодшу групу за №4 Бориспільського закладу дошкільної освіти «Світлячок» Бориспільської міської ради Київської області, що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади від 06 жовтня 2023 року, Актом обстеження житлово-побутових умов від 06 листопада 2023 року, довідкою БЗДО «Світлячок» від 27 вересня 2023 року (а.с.78-80 ).

Статтею 11 Закону України від 26 квітня 2001 року за № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечен-ня і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю.

У відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років.

Відповідно п. 15 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30 березня 2007 року за № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного із них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

Згідно ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані : виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.16 постанови за № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Станом на день розгляду справи, суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про виконання відповідачем ОСОБА_2 батьківських обов`язків по вихованню, піклуванню та утриманню дитини належним чином.

Аналізуючи вищенаведені та встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини, суд приходить висновку, що своєю поведінкою відповідач ОСОБА_2 не виявляє батьківського піклування та свідомо ухиляється від батьківських обов`язків щодо доньки ОСОБА_3 , а тому, з метою захисту законних прав та інтересів дитини відповідача ОСОБА_2 слід позбавити батьківських прав щодо малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При вирішенні питання про відібрання доньки ОСОБА_3 у матері ОСОБА_1 , суд виходить з доведеності її винної поведінки, що полягає в ухиленні від виконання батьківських обов`язків по відношенню до її доньки ОСОБА_5 , а також обставин справи. Так, в матеріалах справи відсутні відомості, що в період з листопада 2023 року по день винесення рішення суду, мати ОСОБА_1 відвідує доньку Варвару в КОЦСПРД «Оберіг», відсутні відомості щодо працевлаштування ОСОБА_1 .

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Разом з тим, згідно положень ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Відповідач ОСОБА_1 доводів позивача не спростувала, та не довела належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами, обставини, на які вона посилались як на підставу своїх заперечень.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року звернув особливу увагу на те, що застосовуючи такий захід, як відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, необхідно виходити з інтересів дитини й враховувати право на повагу до його сімейного життя, проголошене ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Розірвання сімейних зв`язків, а відтак позбавлення дитини її коріння виправдане лише за наявності виняткових обставин - необхідність захисту дитини від небезпеки у випадку реального існування такої.

Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд виснує, що заявлені позовні вимоги служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про відібрання малолітньої дитини у матері ОСОБА_1 без позбавлення батьківських прав, підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Таким чином даною нормою сімейного законодавства не передбачено обов`язок надання висновку органом опіки і піклування про відібрання дитини від його батьків без позбавлення батьківських прав в порядку ст. 170 СК України.

Крім того в даній справі орган опіки і піклування фактично і є позивачем та ним подано позов для захисту інтересів дитини, а тому висновок органу опіки і піклування, передбачений нормою ст. 19 СК України, для вирішення даного спору не потребується.

При цьому, суд звертає увагу, що згідно ч. 3 ст. 170 Сімейного кодексу України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Таким чином відповідач ОСОБА_1 не позбавлена батьківських прав і при належному відношенню до своєї дитини, усунення тих причин, які стали підставою для відібрання дитини донька їй може бути повернута.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин з відповідачів слід стягнути судовий збір на користь держави Україна в розмірі 536 грн. 80 коп. з кожного.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 180-183, 191 СК України, ст. 12, 81, 141, 200, 206, 263-265, 280-281, 354, 430 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов Служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та відібрання дитини - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відібрати у ОСОБА_1 малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення її батьківських прав.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави Україна судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять вісім) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави Україна судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять вісім) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Інформація про позивача : Служба у справах дітей та сім"ї Бориспільської міської ради, місцезнаходження : Київська область, м. Бориспіль, вул. Бежівка,1, .

Інформація про відповідача 1 : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт № НОМЕР_3 виданий 25 квітня 2016 року, орган що видав 3222, зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 .

Інформація про відповідача 2 : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 виданий 09 лютого 2016 року Бориспільським РВ Управління ДМС України в Київській області, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_2 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 09 серпня 2024 року.

Суддя Л.В. Яковлєва