1Справа № 335/1940/15-ц 6/335/322/2024
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2024 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Апаллонової Ю.В., за участю секретаря судового засідання Шевченко К.В. , заявника ОСОБА_1 , представника заінтересованої особи Білана Д.Г., розглянувши у відкритому судовому в залі суду у м. Запоріжжя засіданні заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , акціонерне товариство «Укрсиббанк», Відділ примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в особі старшого державного виконавця Білан Дмитро Геннадійович, про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,
У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на таке.
Для примусового виконання судового рішення по стягненню боргу на користь Банку, Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, 10.12.2015 року був наданий Банку виконавчий лист за №335/1940/15-ц у якому були зазначені, як солідарні боржники, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Посилаючись на ті обставини, що обов`язок, що добровільно виконаний боржником поза межами виконавчого провадження, у відповідності до змісту норм статті 432 ЦПК України є матеріально-правовою підставою для визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, заявник просив суд визнати виконавчий лист №335/1940/15-ц від 10.12.2015 року виданий Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя від 24.09.2015 року таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою суду до участі у справі залучено Відділ примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в особі старшого державного виконавця Білан Дмитро Геннадійович, яким подано до суду 04.07.2024 року позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.
З огляду на ті обставини, що у межах розгляду заяви ОСОБА_1 в порядку ст. 432 ЦПК України не є учасником справи третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, судом залучено вказаний відділ в якості заінтересованої особи, а відтак, наданий до суду 04.07.2024 року (т.2 а.с.238-250, т3 а.с.1-17) «позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору» за своєю суттю є письмовими пояснення заінтересованої особи по суті заяви.
27.05.2024 виконавчі провадження № 61474058, 61474343, 61473756, які входили до складу зведеного виконавчого провадження № 61504602, закінчено на підставі п. 9 частини| першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з надходженням заяви представника стягувача АТ «УКРСИББАНК» Дюдіна Д.М. від 24.05.2024 вих. № 534/24 про закінчення виконавчих проваджень.
Зважаючи на те, що боржником у межах зведеного виконавчого провадження № 61504602 виконавчий збір не сплачено, 28.05.2024 у порядку ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем відділу відкрито виконавчі провадження № 75149992, 75150053, 75150094, які входять до складу зведеного виконавчого провадження № 75150512, про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 .
Станом на теперішній час зведене виконавче провадження № 75150512 перебуває на примусовому виконанні у відділі. Заборгованість боржника ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України у частині стягнення з нього виконавчого збору складає 1583,95 доларів США та 741,87 гривні. Фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчимдокументом відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» є підставою для закінчення виконавчого провадження, а не визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Разом з тим, звернуто увагу на те, що виконавчий лист по справі № 335/1940/15-ц: видано 10.12.2015, тобто понад 8 років боржник не виконував зобов`язання; боржники за виконавчим листом достеменно знали про покладені на них судом зобов`язання, про що свідчить, зокрема, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції про стягнення заборгованості за кредитним договором, проте усупереч ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України роками не виконували їх; виконавчі листи по справі з 10.03.2020 відносно ОСОБА_1 знаходились на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби, проте боржник все рівно не вбачав для себе необхідності виконувати вимоги судового рішення.
У судовому засіданні ОСОБА_1 заяву підтримав і просить її задовольнити на підставах, що викладені в заяві. Вказав, що підставою визнання усіх виконавчих листів виданих на виконання рішення суду такими, що не підлягають виконанню є те, що обов`язок, добровільно виконаний боржником поза межами виконавчого провадження. Також зазначив, що потреба звернутися до суду із вказаною заявою виникла з метою уникнути подвійного стягнення за виконавчим листом.
У судовому засіданні представник заінтересованої особи вказав, що процесуальних підстав для визнання належним чином оформлених виконавчих листів, що перебували тривалий час на примусовому виконанні та закінчені на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» немає, а тому просить відмовити у задоволенні заяви.
Інші заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, від стягувача АТ «Укрсиббанк» надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника банку, при вирішенні питання покладаються на розсуд суду, на даний час зобов`язання перед банком виконані.
Згідно ст.432 ЦПК України неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд приходить до наступного висновку.
Після набрання рішенням чинності були видані виконавчі листи №335/1940/15-ц окремо щодо двох боржників ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , які було пред`явлені стягувачем до примусового виконання і перебували на примусовому виконанні.
Так, на примусовому виконанні перебували виконавчі провадження, які входили до складу зведеного виконавчого провадження № 61504602:
№ 61473756 з примусового виконання виконавчого листа 335/1940/15-ц, який видав Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя, про «стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у рівних частках на користь Публічного Акціонерного товариства «УкрСиббанк витрати по сплаті судового збору у рівних частках по 1827 грн. з кожного у загальному розмірі 3654 грн.»
Зазначені виконавчі провадження були відкриті щодо боржника ОСОБА_1 і перебували на примусовому виконанні у Василівському відділі державної виконавчої служби у Василівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 182/5 від 11.01.2023 та до пункту 4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, розглянута заява представника стягувача АТ «Укрсиббанк» Дюдіна Д.М. від 24.04.2024 щодо передачі виконавчих проваджень відносно боржника ОСОБА_1 , до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
27.05.2024 виконавчі провадження № 61474058, 61474343, 61473756, які входять до складу зведеного виконавчого провадження № 61504602, закінчено на підставі п. 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з надходження заяви представника стягувача АТ «Укрсиббанк» Дюдіна Д.М. від 24.05.2024 за вих. № 534/24 про закінчення виконавчих проваджень.
Згідно результату пошуків виконавчих проваджень в АСВП встановлено, що ВП №75150094 відкрито 28.05.2024 року боржник ОСОБА_1 , стягувач : держава в особі ВПВР УЗПВР в Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса); ВП №75149992 відкрито 28.05.2024 року боржник ОСОБА_1 стягувач: держава в особі ВПВР УЗПВР в Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса); №75150053 відкрито 28.05.2024 року боржник ОСОБА_1 , стягувач : держава в особі ВПВР УЗПВР в Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).
Інші відкриті виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 в АСВП відсутні. Усі виконавчі провадження де стягувачем є АТ "Укрсиббанк" мають статус «завершені».
Також встановлено, що виконавчі листи №335/1940/15-ц щодо боржника ОСОБА_2 перебували на виконанні у приватного виконавця Коциняна М.О. 25.04.2024 приватний виконавець виніс постанови про закінчення виконавчого провадження, як фактично виконаного відносно боржника ОСОБА_2 .
З матеріалів справи також вбачається, що пропозиція стягувача щодо погашення залишку заборгованості і сплата такої заборгованості здійснені не боржником ОСОБА_1 , а іншим солідарним боржником ОСОБА_2 (т.2 а.с.186-189), і хоча виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором (ст. 543 ЦК України), виконавчі провадження щодо цих солідарних боржників перебували на примусовому виконанні у окремих органах виконання судових рішень і після виконання рішення солідарним боржником ОСОБА_2 , стягувач звернувся із заявою до ДВС про закінчення виконавчого провадження і щодо іншого солідарного боржника ОСОБА_1 , наслідком чого було закінчення виконавчого провадження щодо боржника ОСОБА_1 .
Згідно вимог ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Згідно з частиною третьою статті 431 ЦПК України виконавчий лист є виконавчим документом.
Відповідно до ч.1, 2, 5 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Згідно із ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положення статті 129-1 Конституції України визначають, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (ч.2 ст.432 ЦПК України).
Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з таких обставин: помилковість видачі виконавчого листа; боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; обов`язок боржника припинився з інших причин.
Отже, сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.
У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи:
1) матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання);
2) процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Отже, визнання виконавчого листа, таким що не підлягає виконанню, може застосовуватися лише у тих випадках, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом, зокрема у разі добровільного виконання рішення боржником поза виконавчим провадженням.
Ч. 2 ст. 432 ЦПК України передбачає, що виконавчий документ визнається таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, зокрема і з інших причин.
При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.
Згідно п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Відповідно до постанов державного виконавця 27.05.2024 виконавчі провадження № 61474058, 61474343, 61473756, які входять до складу зведеного виконавчого провадження № 61504602, відносно боржника ОСОБА_1 закінчено на підставі п. 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з надходження заяви представника стягувача АТ «Укрсиббанк» Дюдіна Д.М. від 24.05.2024 за вих. № 534/24 про закінчення виконавчих проваджень.
Таким чином, виконавчий лист щодо боржника ОСОБА_1 перебував на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби відповідно до вимог законодавства, і обов`язок боржника перед стягувачем був наявний на дату видачі виконавчого листа та мав місце до закінчення виконавчого провадження державною виконавчою службою.
Із матеріалів виконавчого провадження вбачається, що боржниками рішення суду не виконувалось упродовж 8 років, у зв`язку з чим здійснювалися виконавчі дії, спрямовані на примусове виконання судового рішення про стягнення суми боргу у тому числі і шляхом звернення стягнення на доходи іншого солідарного боржника, а також щодо стягнення витрат виконавчого провадження (витрати виконавчого провадження у сумі 238,19 грн. стягнуто та перераховано від 22.12.2020, виконавчий збір стягнуто частково 13.01.2021, 18.02.2021, 17.03.2021)
Обставини, з якими заявник пов`язує наявність підстав для задоволення заяви не ототожнюються з підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у розумінні ст.432 ЦПК України.
Так, за загальним правилом, рішення суду виконують після набрання ним законної сили. Особа може виконати рішення суду добровільно: з моменту набрання рішенням суду законної сили; до моменту надходження виконавчого листа до державного або приватного виконавця та відкриття виконавчого провадження.
Посилання ОСОБА_1 на те, що погашено борг добровільно суд не приймає до уваги, оскільки таке погашення відбулось після відкриття виконавчого провадження та спливу визначеного державним виконавцем строку на добровільне його виконання, що є підставою для його закінчення, що і було зроблено державним виконавцем 27.05.2024 року після подання стягувачем відповідної заяви. При цьому на день виконання рішення суду про стягнення грошової суми боржник не сплатив виконавчий збір у повному обсязі, що є обов`язковим у разі виконання рішення суду у примусовому порядку зі спливом наданого боржнику строку на добровільне його виконання.
Оскільки погашення боргу відбулося вже після відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, вказане не може вважатись добровільним виконанням боржником виконавчого листа поза межами виконавчого провадження.
Посилання заявника на те, що у боржника відсутній повністю обов`язок перед стягувачем у зв`язку з відсутністю боргу, не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та не є іншою причиною в контексті частини другої ст. 432 ЦПК України.
Доводи ОСОБА_1 про те, що приватним виконавцем 25.04.2024 вже були винесені постанови про закінчення виконавчих проваджень, як фактично виконаних, по виконавчому листу №335/1940/15-ц виданому Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, а виконавчий лист направлений до органу який його видав, ґрунтуються на помилковому розумінні ОСОБА_1 солідарного обов`язку боржників і порядку виконання судових рішень щодо солідарних боржників без урахування тих обставин, що виконавче провадження було закінчено приватним виконавцем 25.04.2024 відносно солідарного боржника ОСОБА_2 , а не заявника, виконавчий лист відносно якого перебував у Василівському відділі державної виконавчої служби у Василівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), який наразі перебуває на тимчасово окупованій території України.
Аргументи боржника про те, що належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів в іноземній валюті, оцінюються критично, оскільки не стосуються предмету доказування, з огляду на наявність постанови державного виконавця, якою виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_1 закінчене на підставі ст. 39 ч. 1 п.9 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Інші доводи ОСОБА_1 про те, що дії державного виконавця щодо відкриття виконавчі провадження на підставі виконавчого листа є неправомірним, суд відхиляє, оскільки вказані доводи не є підставою для задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а були підставою для звернення до суду зі скаргами на дії державного виконавця.
Суд також зауважує, що рішення суду, яке набрало законної сили ще у 2015 році і є обов`язковим для виконання, боржником виконувалося більше 8 років, зі скаргами на дії державного виконавця або іншої посадової особи органу ДВС з приводу оскарження постанов про відкриття виконавчого провадження, інших виконавчих дій боржник ОСОБА_1 не звертався, до суду звернувся лише у 2024 році після списання грошових коштів на виконання постанови про стягнення витрат виконавчого провадження, хоча мав таку процесуальну можливість.
Щодо покликань заявника у судовому засіданні на те, що оскільки заборгованість за кредитними договором погашена добровільно, а тому відсутні правові підстави для стягнення виконавчого збору, суд зазначає таке.
Згідно із ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
За змістом ч. 7 ст. 27 зазначеного Закону, у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
З матеріалів справи вбачається, що зважаючи на те, що боржником у межах зведеного виконавчого провадження № 61504602 виконавчий збір не сплачено, 28.05.2024 у порядку ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем відділу відкрито виконавчі провадження № 75149992, 75150053, 75150094, які входять до складу зведеного виконавчого провадження № 75150512, про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 . Станом на теперішній час зведене виконавче провадження № 75150512 перебуває на примусовому виконанні у відділі. Заборгованість боржника ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України у частині стягнення з нього виконавчого збору складає 1583,95 доларів США та 741,87 гривні.
Таким чином, на даний час державним виконавцем здійснюється примусове виконання постанови від 28.05.2024 про стягнення з боржника виконавчого збору і зазначені обставини щодо безпідставності стягнення виконавчого збору та їх обґрунтування виходять за межі процесуальних питань, які відповідно до ст. 432 ЦПК України вирішуються судом при розгляді даної заяви.
Відповідно до статей 76, 77, 78, 79 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що правові підстави для визнання виконавчих листів відносно ОСОБА_1 такими, що не підлягають виконанню в контексті ст. 432 ЦПК України відсутні, виконавчі листи відносно ОСОБА_1 видано 10.12.2015, тобто понад 8 років тому, вони не були видані помилково, їх було пред`явлено до виконання до відділу державної виконавчої служби та вони перебували на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби, самостійною підставою для закінчення виконавчого провадження передбачено фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, а також враховуючи, що на теперішній час виконавче провадження з виконання спірних виконавчих листів вже закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», суд приходить до висновку, що підстав для визнання виконавчих листів №335/1940/15-ц від 10.12.2015 року виданих Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя від 24.09.2015 року такими, що не підлягає виконанню, немає.
Разом з тим, заявнику роз`яснюється, що у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом у разі повторного пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання стягувач повинен подати заяву про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», яка позбавляє стягувача права у подальшому повторно пред`являти виконавчий лист для примусового виконання, а тому посилання заявника на те, що не визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню може призвести до подвійного стягнення грошових коштів, не можуть бути прийняті судом, оскільки положеннями статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом, а відтак наявність виконавчого провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, в силу припису, визначеному ст. 40 ч.1 абз.2 Закону України «Про виконавче провадження», унеможливлює відкриття нового виконавчого провадження.
Суд також наголошує, що фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» є підставою для закінчення виконавчого провадження, що і було здійснено виконавцем, а не визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню після закінчення виконавчого провадження.
Таким чином, виходячи із підстав поданої заяви, оскільки судом не встановлено, що виконавчий документ був виданий помилково або з інших, визначених положеннями частини 2 статті 432 ЦПК України, підстав, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
З огляду на вказані обставини заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню суд залишає без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 258-261, 432 ЦПК України, суд, -
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , акціонерне товариство «Укрсиббанк», Відділ примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в особі старшого державного виконавця Білан Дмитро Геннадійович, про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.
Учасник справи, якому повний тексту ухвали суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного тексту ухвали суду.
Вступна та резолютивна частина ухвали виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 02.09.2024 року. Повний текст ухвали складено протягом п`яти днів з урахуванням вихідних днів (07.09.2024-08.09.2024) та перебування судді у нарадчій кімнаті з 04.09.2024 по 09.09.2024 року 09год.10 хв) 09.09.2024 року.
Суддя: Ю.В. Апаллонова