Справа № 296/2342/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

З А О Ч Н Е

"13" серпня 2024 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Анциборенко Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Кусік В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

15.03.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкодиі просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн; зобов`язати ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформацію, поширену відносно ОСОБА_1 , шляхом принесення публічних вибачень в телеграм-каналі, у якому неправдива інформація поширювалася.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_2 є колишньою сусідкою ОСОБА_1 та донькою сусідки ОСОБА_3 .

У грудні 2023 року відповідач зробила публікацію в телеграм - каналі "Новини Житомира", у якій звинуватила ОСОБА_1 та її чоловіка в побитті 03.12.2023 року палкою по голові матері відповідача - ОСОБА_3 .. Також в дописі зазначалося, що ніби то ОСОБА_3 викликала поліцію, отримала струс мозку, синці та подряпини.

Через деякий час допис був відредагований. Побиття палкою по голові змінилося на побиття руками по голові.

Відповідно до відмітки в правому нижньому вуглі станом на день та час скріншоту допис передивилося більше 43 тисяч осіб.

Крім того, вже в коментарях до допису ОСОБА_2 зазначала, що позивач разом із чоловіком кидалися і на неї.

Також допис та коментарі містять інформацію, опубліковану ОСОБА_2 , що посвідчення УБД чоловіка позивача фальшиве.

Інформація, зазначена в дописі, не відповідає дійсності, жодними доказами не підкріплена.

У свою чергу ОСОБА_1 03.12.2023 року дійсно постраждала від своїх сусідів матері та тітки відповідача. Так, постановою Корольовського районного суду міста Житомира 16.01.2024 року у справі № 296/12424/23 встановлено, що 03.12.2023 року на адресу з ОСОБА_1 тітка відповідачки - ОСОБА_4 висловилася словами брутальної лайки, погрожувала фізичною розправою, намагалася вдарити, порушувала громадський порядок та спокій. Вказаною постановою ОСОБА_4 була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП.

Жодних протоколів або постанов про адміністративне правопорушення 03.12.2023 року відносно ОСОБА_1 не складалося.

Ще одним підтвердження насильницьких дій з боку родини відповідача є вирок Корольовського районного суду міста Житомира від 05.02.2024 року у справі № 296 /943/24, яким матір відповідача - ОСОБА_3 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст 126 КК України.

Від наклепу, поливання брудом в телеграм - каналі ОСОБА_1 пережила відчуття несправедливості, була пригнічена, переживала, що її права були порушені, що викликало невдоволення, обурення, переживала стан схвильованості.

Публікація допису в телеграм - каналі є нічим іншим як прагненням завдати шкодинемайновим правам та інтересам позивача.

Тобто, відповідач цілеспрямовано, умисно розповсюджує відносно позивача неправдиву інформацію, чим принижує її гідність, честь та ділову репутацію, оскільки викладена в публікаціях та коментарях інформація не тільки недостовірна, але і образлива для позивача, тому позивач постійно змушена при зустрічах із колегами, керівництвом, знайомими, друзями та родичами спростовувати брехню, яку поширює відповідач.

Отже, з вини відповідача порушено особисті немайнові права позивача, заплямована її честь, гідність та ділова репутація, їй заподіяно моральної шкоди.

На думку позивача такі дії відповідача у справі вчиняються з метою завдати моральних страждань, підірвати фізичне здоров`я.

Відтак, позивач змушена звертатися до суду з позовом з метою захисту порушених відповідачем прав, оскільки у позасудовому порядку вирішити дане питання неможливо.

15.03.2024 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Анциборенко Н.М. для розгляду (а.с.21).

28.03.2024 ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира у справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання (а.с.24).

У судове засідання позивач не з`явилася, згідно поданої через канцелярію суду заяви просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.32).

Відповідач відзив на позов до суду не надала, копія ухвали про відкриття провадження від 28.03.2024 разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками судом направлялися за зареєстрованим місцем проживання відповідача (а.с.26-27, 29-30).

У судові засідання 28.05.2024, 13.08.2024 відповідач не з`явилася.

Таким чином, відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи.

Згідно ч.1 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, відповідно до ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що згідно копії постанови Корольовського районного суду м.Житомира від 16.01.2024 року по справі №296/12424/23; 3/296/19/24 ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні 03.12.2023 року адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та звільнено її від адміністративної відповідальності у зв`язку із малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись відносно неї усним зауваженням, провадження по адміністративній справі закрито (а.с.10).

Як зазначено у постанові Корольовського районного суду м.Житомира від 16.01.2024 року ОСОБА_4 03.12.2023 року близько 14 год 30 хв, перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , ображала ОСОБА_1 , висловлювалася на її адресу словами брутальної лайки, погрожувала фізичною розправою, намагалась її вдарити, внаслідок чого порушила громадський порядок і спокій. Своїми діями ОСОБА_4 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП.

Відповідно до вироку Корольовського районного суду м.Житомира від 05.02.2024 року по справі №296/943/24; 1-кп/296/374/24 визнано ОСОБА_3 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.126 КК України, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 грн(а.с.8-9).

Як зазначено у вироку Корольовського районного суду м.Житомира від 05.02.2024 року 22.01.2024 року близько 16 години 05 хвилин ОСОБА_3 перебувала на кухні загального користування, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , де у неї на грунті раптово виниклих неприязних відносин виник словесний конфлікт із сусідкою ОСОБА_1 . У ході конфлікту у ОСОБА_3 виник умисел на спричинення насильницьких дії відносно ОСОБА_1 . Реалізуючи свій протиправний умисел, у цей день, час, місці та за вказаних обставин ОСОБА_3 підійшла до ОСОБА_1 та схопивши її за волосся почала тягнути до підлоги. У результаті вказаних дій ОСОБА_3 умисно вчинила насильницькі дії, що завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень ОСОБА_1 відносно ОСОБА_1 в телеграм каналі "Новини Житомира".

Що стосується заявленої позовної вимоги до ОСОБА_2 , то на підтвердження поширення відповідачем - ОСОБА_2 недостовірної інформації, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача - ОСОБА_1 в телеграм каналі "Новини Житомира" позивачем надано до суду скріншоти з телефону (а.с.11-14).

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності, що задекларовано ст.ст.3, 28 Основного закону.

Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст.34 Конституції України).

Відповідно до ст.201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Згідно ч.ч.1-3 ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Згідно п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилається на те, що поширена відповідачем інформація є негативною за своїм змістом, не відповідає дійсності та порушує її особисті немайнові права.

Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно п.п.6, 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Встановлено, що публікації, поширені відповідачем в телеграм каналі "Новини Житомира", стосуються безпосередньо позивача, про що свідчить наявність по тексту публікацій прізвища позивача, проаналізувавши інформацію з яких можна дійти висновку про те, що відомості на створених скріншотах відповідають особі позивача.

Правдивість поширеної відповідачем інформації останньою не доведено.

Оскільки інформація сформульована відповідачем способом категоричного висловлювання у формі існування конкретних обставин (фактів), при цьому за формою вираження вищезазначеної інформації указане повідомлення не містить критики або оцінки дій, виражено без застосування та вживання гіпербол, алегорій, сатири (чи інших мовностилістичних способів) та у формі констатації конкретних фактів (обставин), які нічим не підтверджені, суд визнає її як недостовірну, таку, що порушує особисті немайнові права позивача.

Згідно п.п.15, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Якщо суд ухвалює рішення про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні, за необхідності, суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). Таким чином, через спосіб розповсюдження спростування повинно здійснюватися таким самим чином, як воно було здійснено.

Право на свободу вираження поглядів, що включає свободу своїх поглядів, одержання і передання інформації та ідей без втручання в це органів державної влади не є безмежним та абсолютним, воно пов`язане із відповідальністю, може підлягати формальностям, умовам та обмеженням або санкціям і є необхідними в умовах демократичного суспільства (ст.10 Конвенції). В якості гарантій такого права, державу в особі судової гілки влади наділено правом на втручання й обмеження права на свободу вираження поглядів, одержання і передання інформації та ідей, шляхом здійснення своєї наглядової юрисдикції. Прим цьому така дискреційна юрисдикція національного суду буде вважатись правомірною за умови з`ясування того, чи були мотиви, наведені національними органами влади на виправдання втручання "обґрунтованими і достатніми" і чи був ужитий захід "пропорційним законним цілям".

Виходячи з вищевикладеного, встановлених обставин справи та положень законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини сторін, суд вважає, що позивачем доведено, що інформація, яка поширена відповідачем, висловлена у формі фактичних тверджень з негативним змістом, а відповідачем не доведено, що розповсюджена інформація відповідає дійсності.

Водночас щодо спростування недостовірної інформації шляхом принесення публічних вибачень, то слід зазначити, що у п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" судам роз`яснено, що відповідно до статті 19 Конституції України (254к/96-ВР) правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Суд не вправі зобов`язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК ( 435-15 ).

Зазначене узгоджується із прецедентною практикою Європейського суду з прав людини у рішеннях від 25.05.2011 року (заява №33014/05) у справі "Редакція газети "Правовоє дєло" та Штекель проти України".

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.03.2024 року у справі № 712/10999/22; провадження № 61-13517св23.

Отже недостовірна інформація відносно позивача, яка поширена в телеграм каналі "Новини Житомира", має бути спростована відповідачем у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди.

Судом встановлено, що позивачу завдано моральну шкоду приниженням її честі, гідності та ділової репутації, оскільки у даному випадку мало місце порушення прав позивача, а саме порушення конституційного права на повагу до честі, гідності та ділової репутації, яке закріплено в преамбулі Загальної декларації прав людини, гарантоване ст.28 Конституції України та ст.ст.270, 297, 299 Цивільного кодексу України.

Фізична особа, особисте немайнове право якої порушено, в силу ст.280 ЦК України має право на відшкодування майнової та (або) моральної шкоди, яку їй завдано у зв`язку з таким порушенням.

Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

Компенсація моральної шкоди - це вчинення стосовно людини, котрій спричинено таку шкоду порушенням її загальносоціальних (природних) прав чи свобод, певних дій, які спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів і процесів, викликаних - внаслідок цього порушення - приниженням оцінки її гідності.

Право на компенсацію моральної шкоди - це можливість людини, котрій заподіяно таку шкоду, внаслідок порушення її загальносоціальних (природних) прав чи свобод, певних дій, які спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів та процесів, викликаних (внаслідок цього порушення) приниженням оцінки її гідності; а також її можливості звернутися, в разі потреби, до компетентних національних чи міжнародних органів по примусове забезпечення виконання зазначеного обов`язку.

У деяких випадках оцінка гідності людини стає безпосереднім, самостійним і, можливо, навіть єдиним об`єктом умисного, цілеспрямованого її приниження. Але ця оцінка страждає також і тоді, коли відбувається порушення яких би то не було прав чи свобод людини. Підрив, руйнація гідності людини - це неминучий супутник, соціальна "тінь" будь - чийого зазіхання на всяке її право, оскільки й у таких випадках у потерпілого зазвичай виникають почуття приниженості, образи й інші негативні переживання, стан психічної пригніченості тощо.

Таким чином, там, де є порушення якогось права людини чи якоїсь свободи, завжди потерпає її гідність. Отже, немає такого порушення права чи свободи людини, яке не призвело б до виникнення в неї конкретного права на компенсацію моральної шкоди, конкретної можливості вимагати такої компенсації.

Позивачем зазначено про завдання їй відповідачем моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

Пункт 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" передбачає, що способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд враховує роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З встановлених по справі обставин суд приходить до висновку, що діями відповідача, які виразилися у розповсюдженні недостовірної інформації щодо позивача, останній була завдана моральна шкода, що виразилась у втратах немайнового характеру внаслідок приниження її честі, гідності і ділової репутації, ускладнення подальшого активного громадського життя з знайомими та підписниками в соціальних мережах, що негативно сприймають нібито вчинені дії позивачем і поширену відносно неї інформацію.

Проаналізувавши встановлені по справі обставини в їх сукупності, виходячи із принципу розумності та справедливості суд вважає частково обґрунтованою вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди, яка полягає у приниженні її честі, гідності та ділової репутації у зв`язку з поширенням відповідачем недостовірної інформації та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

З огляду на зазначене, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача частково знайшли своє підтвердження, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, тому позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.4, 81, 89, 259, 265, 268, 273, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформацію, поширену відносно ОСОБА_1 в телеграм каналі "Новини Житомира", у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач :

ОСОБА_1 ,

АДРЕСА_2

Відповідач:

ОСОБА_2 ,

АДРЕСА_3

Cуддя Н. М. Анциборенко