провадження № 22-ц/824/125/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , поданими представником - адвокатом Орловською Вікторією Анатоліївною, на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2023 року та на додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 листопада 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: СК «Оберіг» про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Орловська Вікторія Анатоліївна звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: СК «Оберіг» про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП, в якому просила:

стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача суму відшкодування у розмірі 111 702,85 грн., вартість експертизи 3 750,00 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн., а всього 125 452,85 грн., а також стягнути суму судового збору у розмірі 1 254,53 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 19 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 13 травня 2023 року близько 10 год. 30 хв. в с. Проців, СТ Дніпровець, вул. Центральна, Бориспільського району, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Nissan», д/н НОМЕР_1 , не був уважним, не обрав безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив наїзд на автомобіль марки «Toyota» д/н НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

09 червня 2023 року постановою Бориспільського міськрайонного суду визнано винним водія ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Внаслідок ДТП автомобілю, що належить на праві власності позивачу завдано механічні пошкодження. Згідно зі звітом №51/23/05.23 від 31 травня 2023 року, висновком експерта-товарознавця про вартість матеріального збитку, розмір матеріальних збитків складає 197 093,32 грн., вартість проведення експертизи - 3 750,00 грн.

Відповідно до страхового поліса №212941284 відповідач уклав із ПрАТ СК «Оберіг» договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ліміт страхового відшкодування - 160 000,00 грн.

Для отримання страхового відшкодування позивач звернувся до страхової компанії, відповідно до ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

10 липня 2023 року СК «Оберіг» виплатило позивачу страхове відшкодування у сумі 85 390,47 грн. Ця сума покриває лише частину завданого позивачу збитку.

Тобто, розмір реальних збитків, завданих власнику пошкодженого транспортного засобу внаслідок ДТП, становить 197 093,32 грн., тоді як страховиком було відшкодовано лише 85 390,47 грн., а тому на винну особу має бути покладено обов`язок зі сплати різниці між фактичною вартістю відновлювального ремонту і страховим відшкодуванням суми у розмірі 111 702,85 грн.

21 серпня 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Кравченко О.В. надала відзив на позовну заяву, в якому заперечила проти задоволення позову. Вказала, що на момент скоєння ДТП автомобіль відповідача був застрахований в ДТВ «СГ «Оберіг» відповідно до полісу ОСЦПВ №212941284 страхова сума за шкоду, заподіяну майну становить 160 000,00 грн. Отже особою, відповідальною за відшкодування збитків, завданих відповідачем є його страховик - ТДВ «СГ «Оберіг» зі страховим лімітом 160 000,00 грн.

Згідно відповіді від 14 серпня 2023 року за вих. №1408-06, наданої ТДВ «СГ «Оберіг» на адвокатський запит, відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу №137791 від 20 червня 2023 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу без урахування коефіцієнту фізичного зносу складає 100 832,74 грн. в тому числі ПДВ 12 942,27 грн. Позивачеві виплачена сума страхового відшкодування у розмірі 85 390,47 грн., тобто ліміт відповідальності страховика не перевищений. Отже, згідно з чинним законодавством, відсутні підстави для відшкодування шкоди відповідачем. Вказує, що до дефектного акту та розрахунку вартості збитку у звіті включені деталі, які не були ушкоджені внаслідок ДТП за участю відповідача.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: СК «Оберіг» про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП - відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Орловська Вікторія Анатоліївна, 28 листопада 2023 року подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Підтримавши доводи позовної заяви, апелянт вказала на хибність висновків суду першої інстанції та неправильну оцінку наявним у справі доказам.

Звертає увагу, що суд першої інстанції помилково вважав, що сума, яку виплатила страхова компанія погоджена з позивачем. Так, позивачем відправлялася заява на виплату згідно звіту в сумі 197 093,32 грн. та 3750,00 грн.

Звіт про оцінку колісного транспортного засобу №51/23/05.23 від 31 травня 2023 року вважає належним доказом розміру заподіяної матеріальної шкоди, в якому чітко зазначено, що метою оцінки є визначення вартості матеріального збитку на дату оцінки та розраховано вартість відновлювального ремонту.

Сторона відповідача не оспорювала правильність такого розрахунку, доказів на спростування не надав.

Проте, суд не врахував звіт наданий позивачем, не стягнув передбачену полісом франшизу в розмірі 2 500,00 грн.

Згідно звіту наданого позивачем та заявою на виплату страховій компанії - вартість відновлювального ремонту складає 197 093,32 грн, а відповідно до квитанції про оплату рахунку оплачено 73 943,30 грн. та 45 704,20 грн., отже загалом 119 647,50 грн.

Також, позивач не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення моральної шкоди. Звертає увагу, що позивач отримав психологічну та моральну травми, внаслідок спричиненої ДТП.

24 листопада 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Кравченко О.В. подала заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 15 160,00 грн.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29 листопада 2023 року заяву адвоката Кравченко Олени Вікторівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: СК «Оберіг» про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 160,00 грн.

Не погодившись із додатковим рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Орловська Вікторія Анатоліївна, 09 січня 2024 року подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 листопада 2023 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви відповідача.

Апелянт вказав, що відповідач не заявив про намір подати у строки визначені частиною восьмою статті 141 ЦПК України додаткові докази про понесені витрати на юридичні послуги, у відзиві по суті справи та у клопотаннях з процесуальних питань відповідач не заявляв.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 лютого 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Орловською Вікторією Анатоліївною, на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: СК «Оберіг» про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 травня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Орловською Вікторією Анатоліївною, на додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 листопада 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: СК «Оберіг» про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з копіями апеляційних скарг надіслано на електронну адресу представника ОСОБА_2 - адвоката Кравченко О.В. За даними Звіту про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, судову кореспонденцію представник відповідача отримала 29 лютого 2024 року та 21 травня 2024 року, що відповідно до вимог ст. ст. 130, 131 ЦПК України вважається належним повідомленням.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 червня 2024 року призначено розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно вимог ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Щодо доводів апеляційної скарги на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2023 року.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 13 травня 2023 року близько 10 год. 30 хв. в с. Проців, СТ Дніпровець, вул. Центральна, Бориспільського району, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Nissan», д/н НОМЕР_3 , не був уважним, не обрав безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив наїзд на автомобіль марки «Toyota» д/н НОМЕР_4 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2023 року визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Nissan», д/н НОМЕР_3 - винуватця ДТП була застрахована полісом обов`язкового страхування №212941284 у ТДВ «СГ «Оберіг», страхова сума на одного потерпілого за шкоду майну 160 000,00 грн., ліміт за шкоду життю та здоров`ю 320 000,00 грн.

ОСОБА_1 звернувся до ТДВ «СГ «Оберіг» із заявою про страхову виплату.

Позивачу страховою компанією виплачено страхове відшкодування у розмірі 85 390,47 грн.

Відповідно до звіту №51/23.05.23 від 31 травня 2023 року про оцінку вартості матеріального збитку транспортного засобу «Toyota RAV 4» д/н НОМЕР_4 вартість матеріального збитку становить 197 093,32 грн.

Вартість за складання звіту №51/23.05.23 про оцінку КТЗ марки «Toyota RAV 4» д/н НОМЕР_4 становить 3 750,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №51/23.05.23.

Відповідно до рахунку № НОМЕР_5 ТОВ «Саміт Моторз Україна» сума до сплати за відновлювальний ремонт «Toyota RAV 4» д/н НОМЕР_4 становить 127 769,26 грн.

30 травня 2023 року ОСОБА_1 сплатив ТОВ «Саміт Моторз Україна» 73 943,30 грн. за товар (запчастини) згідно рахунку №СР00-042463 від 30 травня 2023 року.

До матеріалів справи долучено запрошення на огляд автомобіля «Toyota RAV 4» д/н НОМЕР_4 ОСОБА_2 . Однак доказів направлення вказаного запрошення не надано.

На адвокатський запит представника відповідача ТДВ «СГ «Оберіг» повідомило, що відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу №137791 від 20 червня 2023 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota RAV 4» д/н НОМЕР_4 , без урахування коефіцієнту фізичного зносу, складає 100 832,74 грн. в тому числі ПДВ 12 942,27 грн. Розмір страхового відшкодування визначається наступним чином: 100 832,74 грн. - вартість відновлювального ремонту без урахування зносу, ПДВ - 12 942,27 грн., франшиза - 2 500,00 грн.= 85 390,47 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції врахував, що звіт про оцінку №51/23.05.23 відповідно до якого вартість матеріального збитку становить 197 093,32 грн. проведено 31 травня 2023 року, а звіт страховою компанією складено 20 червня 2023 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу без урахування коефіцієнту фізичного зносу, складає 100 832,74 грн. Будь-яких заперечень щодо звіту здійсненого ТДВ «СГ «Оберіг» позивачем не подавалось, оскільки позивач погодився на відшкодування страховою компанією збитків саме у заявленому розмірі. При цьому, позивач не був позбавлений права на оскарження рішення страховика, оскільки мав свій звіт оцінки в якому сума матеріального збитку більша. Разом з тим позивач отримав страхове відшкодування у розмірі 85 390,47 грн. та погодився з даним розміром. За встановлених обставин, суд вважав встановленим, що позивачем фактично понесено витрати відновлювального ремонту у розмірі 73 943,30 грн., тоді як страховою компанією було відшкодовано 85 390,47 грн., що повністю покриває витрати по відновленню автомобіля. Також, суд відмовив у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди та вартості експертизи, оскільки вони є взаємопов`язаними з вимогами про стягнення матеріальної шкоди.

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вказано у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі №234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП за участі транспортних засобів сторін, що мала місце 13 травня 2023 року о 10-30 год. в с. Проців, СТ Дніпровець, вул. Центральна, Бориспільського району, встановлена та в порядку ч. 6 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Пунктом першим частини першої статті 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відноси, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону).

Таким чином, відповідно до наведених положень чинного законодавства, у випадку укладення між страховою організацією та юридичними або фізичними особами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, особою, відповідальною за завдані збитки у межах, передбачених договором, є страховик (страхова організація).

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

За ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Тобто, вимога про стягнення усієї суми майнової шкоди, завданої ушкодженням транспортного засобу, дійсно не відповідає меті інституту страхування, про що зазначено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц та від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц з урахуванням постанови від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17.

Таким чином Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

За положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Вказана норма у главі 82 ЦК України визначає особливості розподілу повної відповідальності (стаття 1166 ЦК України) між особою, яка заподіяла шкоду та її страховиком. Стаття 1194 ЦК України, встановивши межі відповідальності особи, яка заподіяла шкоду та застрахувала свою цивільну відповідальність у розмірі, що перевищує страхове відшкодування, тим самим покладає решту відповідальності на страховика.

З огляду на вказане, стаття 1194 ЦК України застосовується до будь-яких правовідносин, в яких бере участь особа, яка заподіяла шкоду та застрахувала свою цивільну відповідальність.

Як право потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди так і кореспондуючий обов`язок страховика (страхової компанії) здійснити його відшкодування виникає на підставі настання страхового випадку - ДТП.

При цьому зазначений закон встановлює як підстави відшкодування шкоди і відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується.

Верховний суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у постанові №686/17155/15-ц від 03 жовтня 2018 року підтримав правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15, де зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

На підставі цього висновку Верховний Суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за вартість матеріального збитку пошкодженого транспортного засобу, а винна особа, дії якої спричинили дорожньо-транспортну подію - відповідає за різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та вартістю матеріального збитку.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Виходячи з наведеного, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).

Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком.

Відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу №137791 від 20 червня 2023 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota RAV 4» д/н НОМЕР_4 , без урахування коефіцієнту фізичного зносу, складає 100 832,74 грн., в тому числі ПДВ 12 942,27 грн.

Страховик відповідача саме на підставі звіту про оцінку колісного транспортного засобу №137791 від 20 червня 2023 року за його заявою здійснив виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 у розмірі 85 390,47 грн. В свою чергу, позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність правових підстав та необхідність у проведенні звіту №51/23.05.23 від 31 травня 2023 року про оцінку вартості матеріального збитку транспортного засобу на замовлення позивача, яким визначено завданий збиток у більшому розмірі. Отже, суд першої інстанції на думку апеляційного суду правомірно врахував при визначенні вартості відновлювального ремонту саме звіт про оцінку колісного транспортного засобу №137791 від 20 червня 2023 року.

За таких обставин, з урахуванням фактично понесених і доведених позивачем витрат на відновлення пошкодженого майна на суму 73 943,30 грн., підстав для покладення на відповідача відповідальності у розмірі більшому, ніж встановлено його страховиком суд апеляційної інстанції не встановив. Доказів реального проведення відновлювального ремонту у більшому матеріали справи не містять.

Оскільки полісом №212941284 ліміт страхового забезпечення ОСОБА_2 за шкоду, заподіяну майну визначено у сумі 160 000,00 грн. з франшизою 2 500,00 грн., що більше матеріального збитку, спричиненого позивачу внаслідок ДТП від 13 травня 2023 року (73 943,30 грн.), покладення на відповідача обов`язку з відшкодування усієї суми майнової шкоди, завданої ушкодженням транспортного засобу, не відповідатиме меті інституту страхування.

За висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22 листопада 2023 року у справі №712/4126/22 (провадження №14-123цс23) відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ (п. 148).

Під час розгляду справи та ухвалення судового рішення суд першої інстанції бра до уваги та враховував як належний доказ звіт про оцінку колісного транспортного засобу №137791 від 20 червня 2023 року, тому вірно вважав, що витрати на проведення звіту №51/23.05.23 від 31 травня 2023 року про оцінку вартості матеріального збитку транспортного засобу за замовленням позивача розподілу не підлягають.

Що стосується доводів апеляційної скарги у частині позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди місцевий суд помилково вважав таку вимогу похідною від вимоги про стягнення матеріальної шкоди, адже поліс №212941284 таку шкоду не покриває, а вина відповідача у вчиненні ДТП підтверджується постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2023 року.

Отже, у справі, яка переглядається, позивачем доведено факт заподіяння відповідачем винними діями позивачу моральної шкоди, а тому апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди.

Проте, визначаючи розмір моральної шкоди, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц міститься висновок про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Отже, за встановлених у справі обставин, колегія суддів вважає, що у даному випадку достатньою сатисфакцією для позивача буде моральна шкода - 2000,00 грн., оскільки такий розмір є цілком розумним, справедливим та зваженим і відповідатиме принципам співмірності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, колегія апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Ураховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково (1,6 %), з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 20,07 грн., а з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 190,11 грн.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України у пункті 36 постанови № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір.

Отже, колегія суддів відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України вважає за доцільне остаточно шляхом взаємозарахування стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 170,04 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги на додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 листопада 2023 року.

24 листопада 2023 року представник відповідача подала заяву про ухвалення додаткового рішення в якому просила стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 160,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною відповідача надано договір про надання правової допомоги, укладений 07 серпня 2023 року між ОСОБА_2 та адвокатом Кравченко О.В.

Відповідно до додатку до п. 4.1, 4.2 договору за наданні послуги клієнт виплачує адвокату гонорар у розмірі та порядку, що визначається додатками до цього договору. Окремо клієнт відшкодовує витрати, здійснені адвокатом для надання правової допомоги. Витрати адвоката для надання правової допомоги можуть авансуватися наперед. У разі відсутності авансу або його недостатності, здійснені витрати відшкодовуються клієнтом протягом трьох робочих днів з моменту їх здійснення.

Відповідно до додатку №1 до договору №8 про надання правової допомоги від 07серпня 2023 року відповідно до п. 4.1 договору, сторони визначили розмір та порядок виплати гонорару у розмірі 1 500,00 грн.

Відповідно до акту № 1 приймання-передачі наданих послуг від 21 серпня 2023 року послуги надані в повному обсязі, зауважень або заперечень до наданих послуг клієнт не має. Всього до сплати 14 410,00 грн. за наступні послуги адвоката:

вивчення позовної заяви та доданих документів - 1,5 год - 2 250,00 грн;

підготовка, направлення адвокатських запитів до СК «Оберіг», ТОВ «Саміт Моторз Україна» - 1 год - 1 500,00 грн;

вивчення отриманих відповідей на адвокатські запити, аналіз спірних правовідносин. Аналіз актуальної судової практики, складання відзиву на позовну заяву, підготовка пакету документів для подачі до суду, направлення копії відзиву сторонам та в суд - 7 год - 10 500,00 грн;

поштові витрат - 160,00 грн.

Крім того, відповідно до акту №2 приймання-передачі наданих послуг від 22 серпня 2023 року адвокатом були надані послуги: клопотання про витребування доказів витрачено 0,5 год., вартість 750,00 грн.

Відповідно до квитанції про оплату послуг від 22 серпня 2023 року правова допомога згідно з актами приймання-передачі наданих послуг №1 від 21 серпня 2023 року, №2 від 22 серпня 2023 року за договором №8 від 07 серпня 2023 року становить 15 160,00 грн.

Задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення місцевий суд виходив з того, що заявлені відповідачем до стягнення витрати на правову допомогу у розмірі 15 160,00 грн. є обґрунтованими та підтверджені належними доказами.

З таким висновком суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів по суті погоджується з наступних підстав.

У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Проте, згідно п. 6.51 висновку Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі №904/4494/18 разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованому в постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Крім цього, пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно з вимогами частин 1, 2, 5, 6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №757/60277/18-ц.

У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеної у постанові від 28 грудня 2020 року у справі №640/18402/19 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно вимог ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У свою чергу, підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі №922/445/19 зазначено, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09 червня 2020 року по справі №466/9758/16-ц та від 15 квітня 2020 року по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи).

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд має враховувати, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Тож, суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт.

Визначаючи порядок обчислення гонорару адвоката Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 виходила з наступного.

За змістом частини третьої статті 237 ЦК України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

З аналізу ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:

- фіксованого розміру,

- погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

При цьому, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 у справі №904/4507/18.

Вимога сторони у справі про стягнення судових витрат не є матеріально-правовою та ґрунтується на нормах ЦПК України, тому доводи ГУНП у м. Києві в частині віднесення судових витрат до позовних вимог не відповідають закону. Незалежно від того, з кого та у якому розмірі сторона просить стягнути судові витрати, суд при вирішенні цього питання керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Встановлено, що за текстом відзивів на позовну заяву представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 дійсно не вказала попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи.

Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою першої заяви по суті спору (як позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг, так і відзиву), оскільки з огляду на статтю 134 ЦПК України попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Поряд з цим, аналіз частини другої статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. У разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 08 квітня 2021 року у справі №161/20630/18 та Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі №904/4494/18.

Колегія суддів ураховує, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу може бути зменшений судом лише за наявності обґрунтованого клопотання та /або заперечень сторони позивача.

При цьому, у додатковій постанові від 24 червня 2024 року у справі №712/3590/22 Верховний Суд звернув увагу на необхідність врахування судами, що для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката недостатньо лише клопотання сторони. У такому разі на сторону покладається також обов`язок доведення неспівмірності витрат. Наведене є обов`язком, визначеним частиною першою статті 81 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не навів обґрунтувань ні для відмови у стягненні понесених ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу, ні для зменшення їх розміру.

Ураховуючи наведене та критерії для здійснення розподілу судових витрат, безпосередньо та причинно пов`язаних з розглядом справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розумним та справедливим у даному випадку буде покладення на позивача витрат на правничу допомогу отриману відповідачем у розмірі 15 160,00 грн, які відповідають фактичному обсягу послуг, наданих відповідачу, їх дійсності, необхідності, складності справи, а також є співмірними з часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг).

При цьому, оскільки за результатами апеляційного перегляду колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , додаткове рішення підлягає зміні шляхом зменшення суми стягнутих на користь ОСОБА_2 судових витрат на суму задоволених позовних вимог (1,6%) з 15 160,00 грн до 14 917,44 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За приписами ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

На підставі вищенаведених мотивів, колегія апеляційного суду вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції не може бути залишене без змін, а підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , подані представником - адвокатом Орловською Вікторією Анатоліївною - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2023 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: СК «Оберіг» про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок ДТП скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: СК «Оберіг» про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок ДТП - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) моральну шкоду у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

В іншій частині рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Змінити розподіл судових витрат у зв`язку з розглядом справи.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 170 (сто сімдесят) гривень 04 копійки.

Додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 листопада 2023 року змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу з 15 160,00 грн. до 14 917 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот сімнадцять) гривень 44 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова