КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 лютого 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, -

установив:

У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації.

В обґрунтування позову зазначив, що 30 січня 2023 року народний депутат України ОСОБА_1 на власній сторінці в соціальній мережі Facebook, розмістив відео з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1».

У вказаному відео його автор робить вислови, які через свій зміст та внаслідок непрямого посилання на посаду, носять негативний характер у відношенні народного депутата України ОСОБА_2 , який обіймає посаду голови Комітету Верховної Ради України з питань національної безпеки, оборони та розвідки.

Зокрема, вислови ОСОБА_1 містили наступні стверджувальні факти, щодо нього, які не відповідають дійсності, створені з умислом розповсюдити неправдиву негативну інформацію щодо нього, принизити його честь, гідність, ділову репутацію з метою дискредитувати його в очах суспільства і виборців, а саме:

«… є інформація, що до цього може мати пряме відношення, до цих відкатів 30-40% один дуже відомий депутат від «Слуги Народу», який займає дуже велику посаду у парламенті, пов`язану з нацбезпекою і обороною»;

«… папери - річ упряма і, як сказати, дуже прикро і неприємно, що отаке мародьорство робиться, і у 21-му році робилося, і під час війни. І робиться це людьми, людиною, яка навпаки має займатися безпосередньо безпекою і обороною. Але займається іншим і йому віддана на глумлєніє (? нерозбірливо), як кажуть, Черкаська область і він там вистроїв корупційні схеми і, зокрема, схеми по місцевому дорожньому фонду.»;

«… лише у 21-му році було освоєно 800 млн грн, от порахуйте 30-40% відката, і у 22-му трошки менше, але, на жаль, така ситуація, що просто… ну, як кажуть, хреста на людині немає.»;

«… мова тут не лише про банальне розкрадання, а те, що це робить людина, яка безпосередньо у парламенті відповідає за безпеку і оборону.»;

«.. поки що, на жаль, є всі підстави стверджувати, що це правда.»;

«… зроблю прямий стрім, прямо у парламенті, в залі, я запитаю цю людину, як так можна було робить, як так, як кажуть, ну, взагалі, не укладається в голові.»;

«… у період війни отакі прояви мародерства, коли наживаються на всьому.»;

«… з іншого боку такий просто неприкритий мародерство, грабіж, і робить це людина, яка сьогодні займає особливе становище»;

«… хочу зазначити, що ця людина не лише по дорогам, як мені дали з`ясувати, працює, а й по всій Черкаській області. Вистраюються корупційні схеми абсолютно намагаються в усіх містах, наприклад, у тій же самій Смілі , у тій же самій Умані , і це вважається нормальним. Оце роблять «Слуги Народу».

06 лютого 2023 року народний депутат України ОСОБА_1 на власній сторінці в соціальній мережі Facebook розмістив відео з сесійної зали Верховної Ради України, на якому присутній народний депутат України ОСОБА_2 .

У вказаному відео його автор робить вислови, які через свій зміст також носять негативний характер у відношенні народного депутата України ОСОБА_2 , який обіймає посаду Голови Комітету Верховної Ради з питань національної безпеки, оборони та розвідки.

Зокрема, вислови ОСОБА_1 містили наступні стверджувальні факти щодо нього, які не відповідають дійсності, створені з умислом розповсюдити неправдиву негативну інформацію щодо нього, принизити його честь, гідність, ділову репутацію з метою дискредитувати його в очах суспільства та виборців, а саме:

«… видам людину, яка має пряму участь у розкраданні за рік, 21-ий і 22-ий рік, це приблизно 200-300 млн було вкрадено. От він зараз то лі тікає, то лі не знаю, що він робить. Він очолює «Слугу Народа» сьогодні у парламенті по Черкаській області.»;

« ОСОБА_5 , бачите, ховається.»;

«Він же є, до речі, голова Комітета з питань безпеки та оборони Верховної Ради.»;

«… ми далі про нього будемо знімати стрім, як він працює у Раді, що він ще лобіює, кого там відживає, які міста і так далі.».

Враховуючи зміст промови ОСОБА_1 , зафіксованої на відео, опублікованого 06 лютого 2023 року, а також підпису під таким відео в мережі Facebook, в яких він відсилає аудиторію до відео, опублікованого раніше, тобто 30 січня 2023 року, необхідно розглядати промови на цих відео як єдине ціле.

Зазначені вислови за своїм змістом не висвітлюють суб`єктивну думку автора, а фактично звинувачують його у вчиненні злочинів, що не відповідає дійсності та є інформацією, яка завдає шкоди його честі, гідності і діловій репутації.

Просив суд, визнати вищезазначену інформацію недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію, а також зобов`язати відповідача спростувати недостовірну інформацію.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 лютого 2024 року зазначений вище позов задоволено.

Визнано недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 , інформацію, поширену ОСОБА_1 у відеозверненні, яке 30 січня 2023 року було розміщено на сторінці ОСОБА_6 в соціальній мережі Facebook з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1», а саме:

«… є інформація, що до цього може мати пряме відношення, до цих відкатів 30-40% один дуже відомий депутат від «Слуги Народу», який займає дуже велику посаду у парламенті, пов`язану з нацбезпекою і обороною»;

«… папери - річ упряма і, як сказати, дуже прикро і неприємно, що отаке мародьорство робиться, і у 21-му році робилося, і під час війни. І робиться це людьми, людиною, яка навпаки має займатися безпосередньо безпекою і обороною. Але займається іншим і йому віддана на глумлєніє (? нерозбірливо), як кажуть, Черкаська область і він там вистроїв корупційні схеми і, зокрема, схеми по місцевому дорожньому фонду.»;

«… лише у 21-му році було освоєно 800 млн грн, от порахуйте 30-40% відката, і у 22-му трошки менше, але, на жаль, така ситуація, що просто… ну, як кажуть, хреста на людині немає.»;

«… мова тут не лише про банальне розкрадання, а те, що це робить людина, яка безпосередньо у парламенті відповідає за безпеку і оборону.»;

«.. поки що, на жаль, є всі підстави стверджувати, що це правда.»;

«… зроблю прямий стрім, прямо у парламенті, в залі, я запитаю цю людину, як так можна було робить, як так, як кажуть, ну, взагалі, не укладається в голові.»;

«… у період війни отакі прояви мародерства, коли наживаються на всьому.»;

«… з іншого боку такий просто неприкритий мародерство, грабіж, і робить це людина, яка сьогодні займає особливе становище»;

«… хочу зазначити, що ця людина не лише по дорогам, як мені дали з`ясувати, працює, а й по всій Черкаській області. Вистраюються корупційні схеми абсолютно намагаються в усіх містах, наприклад, у тій же самій Смілі , у тій же самій Умані , і це вважається нормальним. Оце роблять «Слуги Народу».

Визнано недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 , інформацію, озвучену ОСОБА_1 06 лютого 2023 року в сесійній залі Верховної Ради України, а також у відеозаписі, який був опублікований 06 лютого 2023 року на сторінці ОСОБА_1 в соціальній мережі Facebook, а саме:

«… видам людину, яка має пряму участь у розкраданні за рік, 21-ий і 22-ий рік, це приблизно 200-300 млн було вкрадено. От він зараз то лі тікає, то лі не знаю, що він робить. Він очолює «Слугу Народа» сьогодні у парламенті по Черкаській області.»;

« ОСОБА_5 , бачите, ховається.»;

«Він же є, до речі, голова Комітета з питань безпеки та оборони Верховної Ради.»;

«… ми далі про нього будемо знімати стрім, як він працює у Раді, що він ще лобіює, кого там відживає, які міста і так далі.».

Зобов`язано ОСОБА_1 спростувати недостовірну інформацію, у спосіб, ідентичний способу її поширення, шляхом зачитування резолютивної частини рішення суду у сесійній залі Верховної Ради України в присутності депутатів Верховної Ради України перед наступною сесією (черговою або позачерговою), що буде скликатися після набрання рішенням суду законної сили, а також шляхом запису та публікації на власній сторінці ОСОБА_1 в соціальній мережі Facebook відеозапису із зачитуваннями резолютивної частини рішення суду.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1073, 60 грн. витрат на судовий збір.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на відсутність доказів належності йому сторінки в соціальній мережі Facebook.

В матеріалах даної справи немає належних та допустимих доказів того, що він є автором матеріалу та власником веб-сайту, на якому, як стверджує позивач, розміщено оспорювану інформацію.

Вказує, що він не є належним відповідачем так як в матеріалах справи відсутня інформація про власника веб-сайту та власника веб-сторінки, і це стосується й відповідальності і розміщення інформації в соціальних мережах. Соціальна мережа Facebook при реєстрації сторінки не вимагає ідентифікацію особи згідно із особистими документами та є соціальною, загальнодоступною мережею, де будь-хто, без ідентифікації особи може створити будь-яку кількість сторінок, під будь-яким (в тому числі вигаданим) іменем, публікувати тексти

Вважає висловлювання, в позовній заяві та мережі Facebook за вказаними позивачем посиланнями, суто оціночними судженнями, та вчинені не ним.

Вказує, що судом першої інстанції помилково зроблено висновок про те, шо оспорювана інформація є стверджувальним висловлюванням, оскільки оспорювана позивачем інформація не містить висловлювань у формі існування конкретних обставин (фактів), при цьому сповнена вживаними алегоріями та сатирою.

Вживання мовностилістичних прийомів свідчить про те, що оспорювана інформація є оціночним судженням та висвітленням думки автора.

Крім того, судом необґрунтовано не взято до уваги, що оспорювана інформація вирвана із контексту, що спотворює реальний зміст інформації.

Наголошує, що позивач має статус народного депутата України, а відповідно є публічною особою і рівень критики, щодо нього та його дій є значно вищим, ніж пересічної особи.

Просив суд, скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 лютого 2024 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_2 подав відзив, в обґрунтування якого зазначив, що ним було надано належні, допустимі, достовірні та достатні докази, що свідчать про те, що відповідач є власником Facebook-сторінки « ОСОБА_7 » та, що відповідач є автором відеозаписів, натомість відповідачем не доведено належними доказами ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх заперечень.

Вказує, що залучення власника соціальної мережі Facebook у даній справі є недоцільним, саме тому належним відповідачем є ОСОБА_1 .

Зазначає, що ним доведено факт поширення відповідачем відеозаписів, що містили недостовірну інформацію, щодо нього, у соціальній мережі Facebook, що є відповідно відкритою соціальною групою користувачів.

Наголошує, що у відеозверненні від 30 січня 2023 року, яке було розміщено на сторінці ОСОБА_1 в соціальній мережі Facebook з назвою «Про відкати на ремонтні доріг у Черкаській області» відповідач висловлювався у формі стверджень, не у формі припущень або думки - а відтак, дані висловлювання не можуть трактуватися як оціночне судження.

Просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 лютого 2024 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що 30 січня 2023 року народний депутат України ОСОБА_1 на власній сторінці в соціальній мережі Facebook, розмістив відео з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1».

У вказаному відео його автор робить вислови, які через свій зміст та внаслідок непрямого посилання на посаду, носять негативний характер у відношенні народного депутата України ОСОБА_2 , який обіймає посаду Голови Комітету Верховної Ради України з питань національної безпеки, оборони та розвідки.

Зокрема, вислови:

«… є інформація, що до цього може мати пряме відношення, до цих відкатів 30-40% один дуже відомий депутат від «Слуги Народу», який займає дуже велику посаду у парламенті, пов`язану з нацбезпекою і обороною»;

«… папери - річ упряма і, як сказати, дуже прикро і неприємно, що отаке мародьорство робиться, і у 21-му році робилося, і під час війни. І робиться це людьми, людиною, яка навпаки має займатися безпосередньо безпекою і обороною. Але займається іншим і йому віддана на глумлєніє (? нерозбірливо), як кажуть, Черкаська область і він там вистроїв корупційні схеми і, зокрема, схеми по місцевому дорожньому фонду.»;

«… лише у 21-му році було освоєно 800 млн грн, от порахуйте 30-40% відката, і у 22-му трошки менше, але, на жаль, така ситуація, що просто… ну, як кажуть, хреста на людині немає.»;

«… мова тут не лише про банальне розкрадання, а те, що це робить людина, яка безпосередньо у парламенті відповідає за безпеку і оборону.»;

«.. поки що, на жаль, є всі підстави стверджувати, що це правда.»;

«… зроблю прямий стрім, прямо у парламенті, в залі, я запитаю цю людину, як так можна було робить, як так, як кажуть, ну, взагалі, не укладається в голові.»;

«… у період війни отакі прояви мародерства, коли наживаються на всьому.»;

«… з іншого боку такий просто неприкритий мародерство, грабіж, і робить це людина, яка сьогодні займає особливе становище»;

«… хочу зазначити, що ця людина не лише по дорогам, як мені дали з`ясувати, працює, а й по всій Черкаській області. Вистраюються корупційні схеми абсолютно намагаються в усіх містах, наприклад, у тій же самій Смілі, у тій же самій Умані , і це вважається нормальним. Оце роблять «Слуги Народу».

Крім того, 06 лютого 2023 року народний депутат України ОСОБА_1 на власній сторінці в соціальній мережі Facebook розмістив відео з сесійної зали Верховної Ради України, на якому присутній народний депутат України ОСОБА_2 .

У вказаному відео його автор робить вислови, які, на думку позивача, через свій зміст також носять негативний характер у відношенні народного депутата України ОСОБА_2 , а саме:

«… видам людину, яка має пряму участь у розкраданні за рік, 21-ий і 22-ий рік, це приблизно 200-300 млн було вкрадено. От він зараз то лі тікає, то лі не знаю, що він робить. Він очолює «Слугу Народа» сьогодні у парламенті по Черкаській області.»;

« ОСОБА_5 , бачите, ховається.»;

«Він же є, до речі, голова Комітета з питань безпеки та оборони Верховної Ради.»;

«… ми далі про нього будемо знімати стрім, як він працює у Раді, що він ще лобіює, кого там відживає, які міста і так далі.».

Звертаючись з даним позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що зазначені у вищевказаних відео (які розміщені на сторінці ОСОБА_1 в соціальній мережі Facebook) вислови відповідача за свої змістом не висвітлюють суб`єктивну думку автора, а фактично звинувачують позивача у вчиненні злочинів, що не відповідає дійсності та є інформацією, яка завдає шкоди честі, гідності і діловій репутації позивача.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що публікації, які поширені відповідачем, стосується безпосередньо позивача, про що свідчить промова ОСОБА_8 у відео, опублікованому 06 лютого 2023 року, а також підпису під таким відео в мережі Facebook, в якому він знімає позивача ОСОБА_2 , вказує на його прізвище та назву посади, на якій він перебуває, а також відсилає аудиторію до відео, опублікованого раніше (30 січня 2023 року).

Таким чином, інформація, викладена у твердженні відповідача є безпідставним звинуваченням та таким, що не відповідає дійсності, а отже є недостовірною інформацією та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_2 .

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Статтею 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом із тим відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких і право на повагу до гідності та честі (ст. 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (ст. 299 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної чи юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено докази, які містяться в матеріалах справи в результаті чого дійшов помилкового висновку про те, що сторінка в мережі Facebook належить відповідачу ОСОБА_1 .

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі №902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі №917/2101/17).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права», власник вебсайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання вебсайту. За відсутності доказів іншого власником вебсайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до вебсайту, і (або) отримувач послуг хостингу.

Відповідно до ч. 11 ст. 52-1 Закону України «Про авторське право і суміжні права», власники вебсайтів та постачальники послуг хостингу, крім фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання, зобов`язані розміщувати у вільному доступі на власних вебсайтах та (або) в публічних базах даних записів про доменні імена (WHOIS) таку достовірну інформацію про себе: а) повне ім`я або найменування власника веб-сайту та постачальника послуг хостингу; б) повну адресу місця проживання або місцезнаходження власника веб-сайту та постачальника послуг хостингу; в) контактну інформацію власника веб-сайту та постачальника послуг хостингу, у тому числі адресу електронної пошти, номер телефону, за якими зними можливо оперативно зв`язатися. Фізичні особи, які не є суб`єктами господарювання, розміщують у вільному доступі на веб-сайтах, власниками яких вони є, або в публічних базах даних записів про доменні імена (WHOIS) контактну інформацію власника веб-сайту, передбачену пунктом «в» цієї частини.

Однак матеріали справи не містять доказів того, що вказала сторінка Facebook за належить саме - ОСОБА_1 .

У пункті 6.12 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 грудня 2021 року у справі №905/902/20, зокрема, вказано, що: юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, ділової репутації фізичної та юридичної особи, а також про спростування недостовірної інформації, є сукупність таких обставин як:

-поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

-поширена інформація стосується певної юридичної особи, тобто позивача;

-поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

-поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

У постановах Верховного Суду від 10 липня 2018 року у справі №910/15148/17 та від 19 липня 2018 року у справі №910/5117/17 зазначено, що висновок про те, що за відсутності хоча б однієї з наведених обставин підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Під негативною інформацією, зокрема, можна вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка порушує право особи на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних, даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема, з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Колегія суддів наголошує, на тому що не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Отже, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням (близький за змістом висновок викладений у низці постанов Верховного Суду, зокрема, й у постановах Верховного Суду від 04 серпня 2020 року у справі №903/927/19, від 21 січня 2021року у справі №910/9397/18).

Статтею 27 Закону України «Про інформацію» передбачено, що порушення законодавства України про інформацію тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законами України.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи.

Відповідно до п. 2 ст. 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України від 06 жовтня 2015 року).

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

У рішенні у справі «Ляшко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет п. 2 ст. 10 Конвенції застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права.

Таким чином, особа, яка висловлює не факти щодо позивача, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачений ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з тим, при розгляді справи суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Такими чином, наявність спірної інформації, без встановлення її автора, не може вважатись поширенням відповідачем відомостей, які порочать честь, гідність та репутацію.

Колегія суддів прийшла до висновку, що позивачем не підтверджено належними, достовірними та достатніми доказами факту належності сторінки у соціальній мережі «Facebook» відповідачу як фізичній особі, а також приналежності йому спірного допису.

Також, слід зазначити, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. Суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою ухвалює власне рішення.

Виходячи із наведеного, суд апеляційної інстанції враховує, що висловлювання стосовно позивача є оціночними судженнями та відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію», така інформація не підлягає спростуванню, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову, що судом першої інстанції прийнято помилкове рішення.

Крім того, колегія суддів вважає, що однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Наведені в апеляційній скарзі доводи спростовують висновки суду першої інстанції щодо висловлювання відповідача виражені у конкретних фактичних твердженнях, судова колегія ухвалюючи нове рішення враховує сталу практику Верховного Суду та ЄСПЛ щодо меж критики публічних осіб.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положеннями ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позову, то з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1610,40 грн.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 376, 383, 384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 лютого 2024 року скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 1 610,40 гривень судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 09 вересня 2024 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді С.О. Журба

Т.О. Писана