Справа № 592/6978/24
Провадження № 2-о/592/146/24
УХВАЛА

про залишення без руху повторно

14 серпня 2024 року м.Суми

Ковпаківський районний суд міста Суми в складі:

Головуючого судді Литовченка О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Опікунська рада при органі опіки та піклування Сумської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи недієздатною та встановлення опікуна,

встановив:

ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Рижова С.Є., звернувся до суду з вказаною заявою і просить визнати недієздатною ОСОБА_4 , встановити опіку та призначити заявника опікуном.

Ухвалою від 21.05.2024 відкрито провадження у справі та призначено по справі судове засідання.

Ухвалою суду від 24.05.2024 провадження у справі зупинено та призначено амбулаторну судово-психіатричну експертизу.

08.07.2024 на адресу суду надійшла справа разом з висновком судово-психіатричного експерта № 558.

11.07.2024 ухвалою суду відновлено провадження у справі.

Згідно ч.11 ст.187 ЦПК України, суддя встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог викладених у ст. ст. 175, 177 цього кодексу постановляє ухвалу не пізніше наступного дня в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк для усунення недоліків який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали суду.

Ухвалою суду від 11.07.2024 заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

16.07.2024 від адвоката Рижова С.Є. надійшла заява на усунення недоліків в якій просить вважати недоліки зазначені в ухвалі усуненими.

Однак зазначені в ухвалі недоліки усунуто не було, тому суд вважає за доцільне повторно залишити позовну заяву без руху.

Дії учасників сімейних правовідносин мають бути добросовісними, характеризуватися чесністю, відкритістю й повагою до інтересів інших членів суспільства. Водночас учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб

Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які є опікунами особи з інвалідністю, визнаної судом недієздатною; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю I групи; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Відповідно до Положення «Про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки» затвердженого Постановою КМУ № 154 від 23 лютого 2023 року, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки згідно покладених на них завдань в т. ч. ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Оскільки рішення суду по даній справі може вплинути на виконання заявником ОСОБА_1 покладених на нього військових обов`язків, участь у розгляді справи в якості заінтересованої особи має брати відповідний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки. Таким чином заявнику, необхідно надати суду документи на підтвердження/спростування того факту чи є він військовозобов`язаним, чи перебуває на військовому обліку, та чи проходить військову службу, а також вказати в якості заінтересованої особи відповідний РТЦК та СП в якому він перебуває на обліку та/або військову частину в якій проходить службу, їх місцезнаходження.

Також, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 299 ЦПК України справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, та представника органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Згідно з ч. 1 ст. 300 ЦПК України, суд вирішує питання щодо призначення над недієздатною особою піклувальника або опікуна не інакше, як за поданням органу опіки та піклування. Тобто, нормами законодавства передбачено чіткий порядок призначення над недієздатними особами опіки, а саме за поданням відповідного органу, а не за заявою фізичної особи.

Тобто, нормами законодавства передбачено чіткий порядок призначення над недієздатними особами опіки, а саме - за поданням відповідного органу, а не за заявою фізичної особи.

Отже, призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства: захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в цьому конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою.

Крім того, особа, яка виявила бажання виконувати обов`язки опікуна (піклувальника), подає до органу заяву про клопотання перед судом про призначення її опікуном (піклувальником). Спеціалісти органу опіки і піклування обстежують матеріально-побутові умови проживання майбутнього опікуна ( піклувальника), складають відповідний акт і готують до суду подання щодо кандидатури опікуна ( піклувальника).

Пунктом 3.3 частини 3 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді від 17 червня 1999 року, визначений перелік документів за наявності яких орган опіки та піклування призначає опікуна, а саме: рішення суду про визнання громадянина недієздатним, акт обстеження умов проживання особи, що потребує опіки, опис її майна та майбутнього опікуна, довідки про стан здоров`я особи, яка потребує опіки та її опікуна, довідки про судимість майбутнього опікуна.

Тобто, нормами законодавства передбачено чіткий перелік документів та порядок призначення над недієздатними особами опіки.

Виходячи з аналізу частини першої статті 60 ЦК України та частини першої статті 300 ЦПК України обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19 (провадження № 61-3053св21).

Заявник має надати суду докази звернення до Департаменту соціального захисту населення СМР з заявою про призначення його опікуном з наданням визначених законодавством документів.

Відповідно до наданих матеріалів у заявника ОСОБА_1 та ОСОБА_4 різні прізвища, рішення суду про встановлення факту родин відносин (бабуся онук) не надано, додані копії свідоцтв про народження не підтверджують.

Крім того, з копії паспорту ОСОБА_4 , з довідки про зареєстроване місце проживання від 09.04.2024, остання перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 , який є її членом сім`ї відповідно до СК України, але він як мінімум не залучений до участі у розгляді справи, як заінтересована особа та особа, яка потенційно може бути опікуном та подавати відповідні заяви до органу опіки та піклування, а також до суду.

Крім того, з свідоцтва про народження заявника та з довідки про зареєстроване місце проживання від 08.04.2024, вбачається що у заявника ОСОБА_1 є батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в разі підтвердження родинних відносин (син-мати, різні прізвища з ОСОБА_4 ) може бути залучений до участі у розгляді справи, як заінтересована особа та особа, також потенційно може бути опікуном над недієздатною та подавати відповідні заяви до органу опіки та піклування, а також до суду.

Рішення суду щодо встановлення факту родинних відносин між заявником ОСОБА_1 та ОСОБА_4 суду не надано.

Суд приймає до уваги позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висвітлену 07.02.2024 року у справі № 295/434/22, провадження № 61-10948св23, згідно якої формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанню судового рішення та є порушенням» ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28.10.1998 року у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13.01.2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», від 08.03.2017 року у справі «ТОВ «Фріда» проти України»).

Слід зазначити, що вказані в ухвалі суду недоліки не є надмірним формалізмом чи обмеженням доступу до правосуддя, оскільки являє собою прояв забезпечення реалізації балансу принципу верховенства права та принципів цивільного судочинства щодо рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, юридичної визначеності та диспозитивності.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року, «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року, «Мельник проти України» від 28.03.2006 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Роз`яснити заявнику, що у разі не усунення недоліків заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається заявнику.

Керуючись частиною 11 статті 187 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

постановив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Опікунська рада при органі опіки та піклування Сумської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи недієздатною та встановлення опікуна - залишити без руху.

Запропонувати заявнику усунути недоліки заяви протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

Роз`яснити заявнику, що у разі неусуненя недоліків заяви у строк, встановлений судом, заява буде вважатися неподаною і повернеться заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Литовченко