Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/94/24

23 серпня 2024 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді Шишка О. А.,

з участю: секретаря Сіщук Г. Б.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в селищі Богородчани в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Богородчанської територіальної громади в особі Богородчанської селищної ради про визнання права власності на майно,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Богородчанської селищної територіальної громади в особі Богородчанської селищної ради про визнання права власності на житловий будинок, який розташований на АДРЕСА_1 .

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований та проживав на АДРЕСА_1 . За життя йому належало вищевказане домоволодіння на АДРЕСА_1 . Після смерті батька відкрилася спадщина на все його майно, вона є єдиним спадкоємцем майна батька, інших спадкоємців за законом немає: мама померла, інших дітей у батька не було. За життя батько не розпорядився своїм майном та заповіт не склав. Вона звернулася до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва на право на спадщину за законом, однак 22 листопада 2023 року постановою нотаріуса їй відмовлено у видачі такого свідоцтва з тих причин, що житловий будинок, який належав батькові, відноситься до колгоспного двору, і нотаріус не має можливості встановити інших членів колгоспного двору та їхні частки. Оскільки в інший спосіб, окрім звернення до суду, не може підтвердити своє право власності на успадковане домоволодіння, просить суд ухвалити відповідне рішення.

Ухвалою суду 16.04.2024 року до участі в справі як співвідповідачів залучено ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Позивачка надала суду заву, відповідно до якої просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.

Представник відповідача - Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області в підготовче засідання не з`явився, у поданій заяві вимоги позову визнав, просив проводити розгляд справи без його участі.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у підготовче засідання не з`явилися, у поданих заявах вимоги позову визнали, просили проводити розгляд справи без їх участі.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши матеріали справи, оскільки відповідачі позовні вимоги визнають, підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачами позову не встановлено, визнання позову не суперечить закону та не порушує будь-чиїх прав свобод чи законних інтересів, то суд вважає, що позов слід задовольнити.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Старуня Богородчанського (тепер Івано-Франківського) району Івано-Франківської області помер ОСОБА_2 (а.с. 5).

Відповідно до вимог ст. 525 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) в день його смерті відкрилася спадщина на все належне йому за життя майно, в тому числі, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого 20.05.1991 року виконавчим комітетом Старунської сільської ради, житловий будинок на АДРЕСА_1 належав членам колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_2 (а.с. 13).

Відповідно до сторінок погосподарської книги станом на 1991 рік у господарстві на АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с.33-37).

Відповідно до технічного паспорту від 31.03.2023 року до складу домоволодіння на АДРЕСА_1 входять: житловий будинок, три сараї, вбиральня, ворота, колодязь (а.с.14-16).

Відповідно до довідки Івано-Франківського ОБТІ від 31.03.2023 року №81 право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 як за колгоспним двором було зареєстровано 20.05.1991 року (реєстровий запис 3 книга 1) за головою колгоспного двору ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 20.05.1991 року виконавчим комітетом Старунської сільської ради згідно рішення виконкому Богородчанської районної ради від 08.08.1990 року №178 (а.с.17).

Відповідно до довідки Старунського старостинського округу від 25.01.2023 року ОСОБА_2 був зареєстрований та проживав на АДРЕСА_1 . На день його смерті за вказаною адресою були зареєстровані та проживали дружина ОСОБА_6 , дочка ОСОБА_1 , зять ОСОБА_3 , онук ОСОБА_4 , онук ОСОБА_5 (а.с.12).

Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР, спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплаті податків та інших платежів тощо.

Заповіт ОСОБА_2 за життя не склав. Позивачка у справі є дочкою померлого та, відповідно до вимог ст. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), спадкоємцем першої черги за законом.

Позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак постановою приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Максьом Г.І. №432/02-31 від 22.11.2023 року у видачі такого їй відмовлено у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджували б належність зазначеного нерухомого майна спадкодавцю, оскільки житловий будинок, який належав батькові відноситься до колгоспного двору, і нотаріус не має можливості встановити інших членів колгоспного двору та їхні частки (а.с.11).

Спірне будинковолодіння мало статус колгоспного двору, майно якого відповідно до вимог ст.120, 123 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) належало його членам у рівних частках на засадах спільної сумісної власності.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», зі вступом в дію 15.04.1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовані, а ті члени двору, які не втратили частку в майні колгоспного двору на момент припинення його існування, стали співвласниками у рівних частках.

З матеріалів справи встановлено, що на час припинення колгоспного двору ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 були власниками будинковолодіння, тобто їм належало на праві особистої власності спірне домоволодіння, як членам колишнього колгоспного двору. Головою колгоспного двору був ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , як члени колишнього колгоспного двору своєї частки у вказаному майні не виділяли. Після смерті ОСОБА_6 11.11.2022 року позивачка прийняла спадщину відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, однак не оформила своїх спадкових прав. Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 проти визнання права власності за позивачкою не заперечили.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Так, постановою у справі № 523/3522/16-ц від 14 серпня 2019 року Верховний Суд роз`яснив, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Отже, право на спадщину спадкоємця, який не здійснив держреєстрацію права, входить до складу спадщини після його смерті.

Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності.

Відповідно до абз.3 п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23.01.2013року у справі №6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку.

Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є фактичним власником цього майна, це право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця й після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку.

Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача в частині визнання права власності на будинок та господарські споруди підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 5 ст.11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду.

Відповідно до ст.182 ЦК України, право власності на нерухомість підлягає державній реєстрації.

Позивачка ОСОБА_1 правомірно, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 набула у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 .

У зв`язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів на вищевказане домоволодіння її право власності слід визнати в судовому порядку.

На підставі викладеного, ст. 11, 16, 182, 392, 1216-1218, 1220, 1268, 1296 ЦК України, ст.120, 123 ЦК УРСР, керуючись ст. 200, 206, 263 - 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований на АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 30.08.2024 року.

Головуючий О. А. Шишко