ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1252/19 Номер провадження 22-ц/814/1957/24Головуючий у 1-й інстанції Ткачук Ю.А. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Чумак О.В.,

суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,

розглянула у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 29 січня 2024 року, ухвалене суддею Ткачук Ю.А., у справі за позовом акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» (далі АТ «ПУМБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 04 жовтня 2013 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та відповідачем укладено кредитний договір №GP-5237075 на підставі якого ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 22880,00 гривень. ПАТ «Перший Український міжнародний банк» є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» що підтверджується випискою та Статутом. Відповідач не виконувала свої кредитні зобов`язання належним чином, у зв`язку з чим виникла заборгованість станом на 22 квітня 2019 року в розмірі 117466,00 грн, з яких: 17427,61 грн. заборгованість за кредитом; 2619,61 грн заборгованість за процентами; 20225,62 заборгованість за комісією., 77193,16 штрафні санкції. Зазначило, що ним було направлено письмову вимогу (повідомлення) ОСОБА_1 , однак, у наданий строк заборгованість погашена не була.

Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ»заборгованість у сумі 117466,00 грн та судового збору у сумі 1921,00 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 15 жовтня 2019 року позов АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість у сумі 117466 грн. та судовий збір у сумі 1921 грн., а разом - 119387 грн.

17 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 20 лютого 2023 року зазначену заяву було задоволено та скасовано заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 15 жовтня 2019 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 29 січня 2024 року позов АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором №GP-5237075 від 14 жовтня 2013 року в розмірі 7836 грн. 77 коп. та судовий збір в розмірі 128 грн 13 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з АТ «ПУМБ» на користь ОСОБА_1 , витрати на правову допомогу у розмірі 667 грн 00 коп.

З рішенням суду не погодилася ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Стягнути з АТ «ПУМБ» судові витрати в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Зазначає, що позивач подаючи позов зловживав своїми процесуальними права, оскільки на той момент на розгляді перебувала справа за її позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, яким з неї було стягнуто заборгованість за кредитним договором №GP-5237075 від 14 жовтня 2013 року. Вважає, що зазначеними діями позивач ввів суд в оману, подавши завідомо безпідставний позов. Крім того, на думку відповідачки суд не вірно застосував строк позовної давності, оскільки вона не виконує свої обов`язки щодо сплати кредиту з серпня 2014 року. Також звертає увагу суду, що позов задоволено лише на 6,67 %, а тому з позивача на її корить підлягали стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 9333 грн., а не 667 грн.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Згідно частини 1 статті 369 ЦПК України (в редакції чинній на момент призначення справи до розгляду) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що ціна позову становить 117466 грн. 00 коп. та беручи до уваги положення частини 13 статті 7, статті 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду щодо відмови у задоволенні позову позивачем не оскаржується у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для його перегляду в зазначеній частині.

Також колегія суддів звертає увагу, що відповідно до зазначених положень законодавства переглядає рішення суду лише в межах вимог та з підстав викладених в апеляційній скарзі.

З матеріалів справи вбачається, що 14 жовтня 2013 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та відповідачем укладено кредитний договір №GP-5237075 на підставі якого ОСОБА_1 були надані кредит на загальні цілі у сумі 20000,00 гривень, розмір комісії за обслуговування кредиту 2,60%, розмір процентної ставки 10% річних та страхова премія в оплату договору страхування 2880,00 грн строком на 48 місяців. З умовами надання кредиту, графіком погашення кредиту відповідач ознайомилася, що засвідчила власними підписами.

Також договором визначено графік платежів з 15 листопада 2013 року по 15 жовтня 2017 року.

З наданої банком виписки з рахунку ОСОБА_1 вбачається, що відповідачка свої зобов`язання щодо здійснення щомісячних платежів виконувала неналежним чином, а саме добровільно сплачувала відповідні платежі до серпня 2014 року, після чого жодних, з усіх передбачених платежів, на користь позивача не здійснювала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Відповідно до статуту АТ «ПУМБ», затвердженого позачерговими Загальними зборами акціонерів (протокол №82 від 12 вересня 2019 року) АТ «ПУМБ» є правонаступником всіх прав та зобов`язань АТ «Банк Ренесанс Капітал» в результаті реорганізації АТ «Банк Ренесанс Капітал» шляхом приєднання до банку, згідно рішення загальних зборів акціонерів банку (протокол №68 від 14 березня 2015 року) та згідно рішення єдиного акціонера АТ «Банк Ренесанс Капітал» (рішення №2 від 14 березня 2015 року).

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором №GP-5237075 від 14 жовтня 2013 року, розмір заборгованості станом на 22 квітня 2019 року становив 117466 грн, з яких: 17427,61 грн. заборгованість за кредитом; 2619,61 грн заборгованість за процентами; 20225,62 грн заборгованість за комісією., 77193,16 грн штрафні санкції.

У зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань за договором кредиту №GP-5237075 від 14 жовтня 2013 року, позивач направив на адресу позичальника письмове повідомлення, яке датоване 13 квітня 2018 року, про виконання зобов`язань за укладеним договором з вимогою повернення боргу в строк не пізніше 30 днів з дня отримання даного повідомлення.

Згідно виконавчого напису нотаріуса КМНО Хара Н.С. від 06 червня 2018 року №4880 (ВП №56769255), пропонувалось стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у суму 44544,45 грн, з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту 18833,15 грн, прострочена заборгованість за комісією 22485,10 грн, прострочена заборгованість за процентами 3226,20 грн.

Рішенням Октябрського районного суд м. Полтави від 11 листопада 2019 року у справі № 553/2549/18 виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. 06 червня 2018 року № 4880 щодо стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 44 544,45 грн. на користь ПАТ «ПУМБ» визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Тлумачення статті 20 ЦК України, з урахуванням принципу розумності свідчить, що здійснення права на захист на власний розсуд означає, що суб`єкт:

має можливість вибору типу поведінки - реалізовувати чи не реалізовувати своє право на захист;

у випадку, якщо буде обрана реалізація права на захист - має можливість вибору форми захисту, тобто звернутися до юрисдикційного (судового чи іншого) чи неюрисдикційного захисту суб`єктивного цивільного права чи законного інтересу, а також можливість поєднання цих форм захисту;

самостійно обрати спосіб захисту в межах тієї чи іншої форми захисту, а також визначає доцільність поєднання способів захисту чи заміну одного способу захисту іншим.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 357/5125/16-ц (провадження № 61-15142сво18) зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником.

Аналізуючи зазначене колегія суддів приходить до висновку, що розгляд справи між сторонами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не позбавляє стягувача можливості звернутися до суду із позовом про стягнення боргу.

Вказана позиція узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13 березня 2023 року по справі №554/9126/20.

А отже АТ «ПУМБ» мав право на звернення до суду за захистом свого порушеного право не зважаючи на те, що на момент подачі позову в суді розглядалася справа про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що на момент розгляду справи судом першої інстанції, після скасування заочного рішення, рішенням Октябрського районного суд м. Полтави від 11 листопада 2019 року у справі № 553/2549/18 виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. 06 червня 2018 року № 4880 щодо стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 44 544,45 грн. на користь ПАТ «ПУМБ» визнаний таким, що не підлягає виконанню. А тому його наявність на момент подачі позву не впливає на правильність вирішення справи по суті.

Щодо правильності висновків суду першої інстанції про застосування строку позовної давності колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Враховуючи що договором №GP-5237075 від 04 жовтня 2013 року визначено графік щомісячних платежів з 15 листопада 2013 року по 15 жовтня 2017 року, то перебіг позовної давності починається саме після невиконання чи неналежного виконання відповідачкою обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу, а не з серпня 2014 року.

Разом з тим суд першої інстанції вірно встановив, що позивач звернувся до суду 31 травня 2019 року, тобто строк позовної давності не сплив для платежів обов`язок щодо виплати яких настав після 31 травня 2016 року.

Щодо оскарження рішення суду в частині розміру стягнутих витрат на правничу допомогу колегія суддів звертає увагу на наступне.

При вирішення зазначеного питання суд першої інстанції дійшов висновку, що витрати позивача на правничу допомогу, які вже сплачені, є документально підтвердженими, вони співмірні зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критеріям реальності та розумності їхнього розміру. Позовні вимоги позивача задоволені частково на 6,67%. Отже, з позивача підлягає стягненню на користь відповідача витрати на правову допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Однак під час підрахунку судом допущено арифметичну помилку та невірно зазначено про стягнення з АТ «ПУМБ» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 667 грн. (10000+6,67%), тоді як частка незадоволених позовних вимог складає (100-6,67= 93,33%).

Частиною 1 статті 269 ЦПК України передбачено, що суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити в рішенні допущені чи ухвалені описки чи арифметичні помилки.

Арифметичні помилки - це помилки, пов`язані з розрахунками, які були зроблені судом під час прийняття рішення. Такими помилками, зокрема, можуть бути невірний розрахунок суми позовних вимог, яка на думку суду, підлягає присудженню позивачу або невірний розрахунок розподілу судових витрат.

Враховуючи, що суд по суті прийшов до висновку про обґрунтованість та доведеність витрат на правничу допомогу та стягнення їх вартості пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено арифметичну помилку, яка повинна бути вирішена саме у порядку статті 269 ЦПК України, судом який її допустив.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Зважаючи на наведене апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 29 січня 2024 року - залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 15 серпня 2024 року

Головуючий О.В. Чумак

Судді Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук