Провадження №2/367/777/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

04 липня 2024року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Карабаза Н.Ф.,

при секретарі Шемігон В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. В позовній заяві позивач зазначив, що 12 червня 2014 року з ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого остання позичила (взяла в борг) грошові кошти в розмірі 361 295,70грн., що на день укладення цього договору за курсом Національного банку України становило 31 000 доларів США 00 центів та зобов`язалася повернути позикодавцю борг до 12 години ранку 12 липня 2014 року. Факт отримання грошових коштів в розмірі 31000 доларів США підтверджено розпискою від 12 червня 2014 року, власноручно написаною ОСОБА_2 . Цього ж дня, 12 червня 2014 року, з метою належного виконання позичальником ОСОБА_2 умов договору позики від 12 червня 2014 року, було укладено з майновим поручителем ОСОБА_3 два договори іпотеки, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. Згідно з першим договором іпотеки від 12 червня 2014 року на забезпечення виконання основного зобов`язання ОСОБА_3 передав йому в іпотеку, як іпотекодержателю, належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме; земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1200 га, кадастровий номер :02:002:0269, із цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Згідно з другим договором іпотеки від 12 червня 2014 року на забезпечення виконання основного зобов`язання ОСОБА_3 передав йому в іпотеку, як іпотекодержателеві, належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що находиться за адресою: АДРЕСА_1 , розміром житлової площі 134,6 м., загальною площею 179,7 кв.м. з наступними господарськими будівлями: свердловина - І, вигрібна яма - II, огорожа - № 1- № 3. Враховуючи, що ОСОБА_2 не виконала зобов`язання за договором позики від 12 червня 2014 року і заборгованість, а також інші платежі, не були сплачені, з метою захисту своїх власних інтересів він був змушений вчиняти дії, визначені договорами позики та іпотеки від 12 червня 2014 року. 17 березня 2015 року було підготовлено вимогу на адресу ОСОБА_3 , яку підписав його повірений ОСОБА_4 . Відповідно до цієї вимоги ОСОБА_3 було зобов`язано сплатити за договором позики від 12 червня 2014 року суму в розмірі 689 657,00грн., що за курсом Національного банку України (22,247 грн. за 1 дол. США) становить еквівалент 31 000 доларів США 00 центів протягом 31 календарного дня з моменту отримання даного листа - вимоги. 07 квітня 2015 року в приміщенні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Ю.Н. громадянин ОСОБА_3 особисто подав заяву про те, що 07 квітня 2015 року він отримав його заяву-вимогу. Відповідно до листа-повідомлення від 08 червня 2015 року він повідомив ОСОБА_3 про те, що станом на 08 червня 2015 року заборгованість за договором позики від 12 червня 2014 року складає 1 772 895,46грн., що за курсом Національного банку України становить 84 320 доларів США 00 центів, згідно з пунктами 1 та 4 договору позики. Крім того, у вищевказаному листі він зазначив, що діючи згідно з пунктом 5.3.2 договору іпотеки, він змушений був продати домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за 881 487 грн. 42 коп., що на день укладення договорів купівлі-продажу за курсом Національного банку України становило 41 924 доларів США. Таким чином залишок заборгованості становить 42 395, 92 доларів США, виходячи з розрахунку: 84 320,00 доларів США 41 924,08 доларів США = 42 395,92 доларів США. 18 жовтня 2019 року на його банківський рахунок було зараховано грошові кошти в розмірі 5 000грн. внаслідок оплати ОСОБА_2 частини боргу за договором позики від 12 червня 2014 року. Зазначені дії свідчать про те, що ОСОБА_2 визнає вищевказаний борг, а саме: 42395,92 доларів США. Відповідно до частини 1 статті 264 Цивільного кодексу України, згідно з якою встановлюється, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість по договору позики від 12 червня 2014 року в розмірі 42 395,92 доларів США. Судові витрати покласти на відповідача.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Сидоренко В.В. подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують просять їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Олійник В.Б. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що в Бориспільському міськрайонному суді в 2018 році розглядалася справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів за договором позики внаслідок виконання зобов`язань. Позичальник віддав своє право іншим особам, які звернули стягнення на предмет іпотеки. Позивач не має на сьогоднішній день права вимоги до ОСОБА_6 , так як воно передано іншим особам . Боргове зобов`язання було забезпечено іпотечним майном. Стягнення вже здійснюються по рішенню суду. Просить суд відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6 -63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його peaльнoгo характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей.

В обґрунтування своїх вимог позивачем не надано оригіналів договору позики від 12 червня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 , чи належним чином завіреної його копії, надано лише ксерокопію з копії договору позики від 12 червня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник), з умов якого, остання позичила (взяла у борг) у позикодавця грошові кошти в сумі 361 295 (триста шістдесят одна тисяча двісті дев`яносто п`ять) гривень 70 копійок, що на день укладення цього договору за курсом Національного банку України становить еквівалент 31 000 (тридцять одна тисяча) доларів США 00 центів. ОСОБА_2 зобов`язалася повернути ОСОБА_1 зазначений борг до дванадцятої години ранку дванадцятого липня дві тисячі чотирнадцятого року.

Також надано ксерокопії з копій договорів Іпотеки від 12 червня 2014 року, укладених між ОСОБА_3 (іпотекодавець) та ОСОБА_1 (іпотекодержатель), в якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за вищевказаним договором позики, ОСОБА_3 передав в іпотеку ОСОБА_1 земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,1200 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :02:002:0269) та житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розміром житлової площі 134,6 кв. м., загальною площею 279,7 кв. м., з наступними господарським будівлями: свердловина, вигрібна яма, огорожа.

Також, позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження розрахунку суми заборгованості в розмірі 84 320,00доларів США, зокрема нарахування згідно п. 4 договору позики від 12.06.2014 року штрафних санкцій.

Позивач жодним чином не спростовує того факту, що Бориспільським міськрайонном судом Київської області було розглянуто цивільну справу № 359/5566/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів за договором позики внаслідок виконання зобов`язань. Предметом вказаної справи також було стягнення заборгованості за договором позики від 12 червня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 , з умов якого, остання позичила (взяла у борг) у позикодавця грошові кошти в сумі 361 295 (триста шістдесят одна тисяча двісті дев`яносто п`ять) гривень 70 копійок, що на день укладення цього договору за курсом Національного банку України становить еквівалент 31 000 (тридцять одна тисяча) доларів США 00 центів. ОСОБА_2 зобов`язалася повернути ОСОБА_1 зазначений борг до дванадцятої години ранку дванадцятого липня дві тисячі чотирнадцятого року.

Згідно постанови Верховного суду від 06 травня 2020 року по справі № 359/5566/17-ц касаційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_7 задоволено частково. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у розмірі 836 299,40 грн, що в еквіваленті становить 31 000,00 доларів США, 3 % річних у розмірі 93 551,15 грн, що в еквіваленті становить 3 467,76 доларів США та 836 299,40 грн неустойки, що в еквіваленті становить 31 000,00 доларів США, а всього 1 766 149,95 грн. У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування позикою та інфляційних втрат відмовлено. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у рахунок взаємозаліку судовий збір у розмірі 13 249,60 грн.

Зі змісту постанови Верховного суду від 06 травня 2020 року по справі № 359/5566/17-ц вбачається, що ОСОБА_1 , як іпотекодержатель, у позасудовому порядку звернув стягнення на предмети іпотеки шляхом укладення 08 червня 2015 року з ОСОБА_5 договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, які були предметами іпотеки.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням.

У разі реалізації предмета застави (іпотеки) у зв`язку зі зверненням на нього стягнення заставодавцем (іпотекодавцем) відповідне забезпечувальне зобов`язання припиняється (частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»), проте не припиняється основне зобов`язання, оскільки за загальним правилом, саме позичальник як боржник у зобов`язанні за договором позики має виконати свій обов`язок перед позикодавцем, тому у разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки правовідносини з боржником за основним зобов`язанням не припиняються, а відбувається заміна позичальника як кредитора на нового кредитора особу, яка була майновим поручителем. Із заміною кредитора зобов`язання не припиняється, у позичальника залишається обов`язок з повернення позики.

Таким чином, 08 червня 2015 року, з моменту укладання договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, які були предметами іпотеки ОСОБА_1 передав свої права позичальника як кредитора іншій особі, а саме ОСОБА_3 . Який скористався захистом свого порушеного права в судовому порядку, що вбачається з постанови Верховного суду від 06 травня 2020 року по справі № 359/5566/17-ц.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином завіреній копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України доказування, не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог, ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

З огляду на викладене, а також вищенаведених норм матеріального права та враховуючи вимоги ст.13 ЦПК України, суд приходить до висновку, що в задоволенні заявлених позивачем позовних вимог слід відмовити.

Оскільки, суд відмовляє позивачу у позові в частині стягнення із відповідача заборгованості по договору позики, то не підлягають до задоволення вимоги позивача в частині відшкодування судових витрат, понесених позивачем на оплату судового збору при подачі позову до суду.

Керуючись ст.11, 16, 526, 527, 530, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. 12, 81,82, 83, 89, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст судового рішення буде складено протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Суддя: Н.Ф. Карабаза