Провадження № 2/522/5341/24
Справа № 522/9143/24-Е
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Єрганінової К.В,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» про зобов`язання нарахувати та виплати заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 11.06.2024 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» та просить зобов`язати останнього нарахувати та виплатити позивачу заробітну плату за період з 25.03.2024 по 05.04.2024 та компенсацію за невикористану відпустку за 1 календарний день, включаючи доплату за підтримку постійної бойової готовності військ у розмірі 50% від посадового окладу, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.1995 №167, з урахуванням раніше визначених сум; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу заробітну плату за період з 25.03.2024 по 05.04.2024 та компенсацію за невикористану відпустку за 1 календарний день, включаючи надбавку за роботу з таємними виробами, носіями, документами у розмірі 15% від посадового окладу, з урахування раніше виплачених сум.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.04.2019 позивач був призначений на посаду старшого наукового співробітника науково-дослідного відділу розвитку морських озброєнь науково-дослідного управління розвитку озброєння та військової техніки Військо-Морських Сил науково-дослідного центру Збройних Сил України «Державний океанаріум «Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія». Між сторонами укладено контракт на 5 років. Наказом від 30.09.2021 №189 позивача було звільнено, відповідно до ч.1 ст. 40 КЗпП України. Постановою Верховного суду від 14.02.2024 по справі №522/21015/21 скасовано пункт наказу та поновлено ОСОБА_1 на посаді. Відповідачем вказане рішення виконано із затримкою, позивача поновлено на роботі наказом від 25.03.2024. 05.04.2024 позивача звільнено у зв`язку з закінченням строку трудового договору. 11.04.2024 позивачу було виплачено 4 497,01 грн, значно менше, ніж він очікував. На свій інформаційний запит позивач отримав відповідь з якої вбачається, що йому було нарахована та виплачена заробітна плата не у повному обсязі, а саме: не виплачена надбавка за бойову готовність та надбавка за роботу з таємними документами. Надбавка за бойову готовність виплачувалася позивачу за весь період роботи, однак за період з 25.03.2024 по 05.04.2024 її виплачено не було. Також вона не увійшла до розрахунку компенсація за 1 день невикористаної відпустки. Така ж ситуація з надбавкою за роботу з таємними виробами, носіями, документами, яка ним отримувалася у розмірі 15% від посадового окладу. Також ця надбавка не увійшла до розрахунку компенсація за 1 день невикористаної відпустки. Тож, позивач опинився в дискримінаційному положенні. За розрахунком позивача сума, що підлягала сплаті становить 7 568,10 грн, з урахуванням ПДФО та військового збору, в той час як виплатили йому лише 4 497,01 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.06.2024 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 09.07.2024.

До суду 28.06.2024 надійшов відзив представника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» Пугач В.В., згідно якого просить відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування відзиву зазначено, що законом не передбачена та не гарантована державою виплати доплати в розмірі 50% посадового окладу за підтримку бойової готовності військ. Разом з тим, згідно з підпунктом «б» пункту 4.4 Колективного договору Інституту, начальник Інституту має право встановлювати працівникам доплату за підтримку постійної бойової готовності військ (сил) до 50% посадового окладу відповідно до постанови КМУ №167 від 09.03.1995. Ця доплата щомісячно встановлюється начальником Інститут на підставі рапортів (заяв) начальників структурних підрозділів у межах затвердженого фонду заробітної плати за рік. Встановлення такої надбавки є правом, а не обов`язком відповідача. Крім того, начальник структурного підрозділу, де працював позивач, не звертався із рапортом до начальника Інститут про встановлення позивачу доплати за підтримку бойової готовності військ (сил) за період з 25.03.2024 по 05.04.2024. Позивачу під час роботи в Інституті було оформлено допуск до державної таємниці та надано доступ до роботи із секретною інформацією за формою 2 «цілком таємно». Наказом ректора НУ «Одеська морська академія» від 05.10.2021 позивачу було припинено доступ до секретної інформації у зв`язку зі звільненням. Розпорядженням Служби безпеки України в Одеській області від 08.09.2022 позивачу скасовано допуск до державної таємниці, у зв`язку з відсутністю обґрунтованої необхідності в роботі з секретною інформацією. Тож, підстав для виплати позивачу компенсації у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, за період з 25.03.2024 по 05.04.2024 були відсутні.

До суду 04.07.2024 надійшла відповідь на відзив від представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , згідно якої зазначає, що у своєму відзиві відповідач оминає питання дискримінаційного ставлення до позивача. Рапорт подається 20 числа місяця, а позивач був поновлений 25 березня, однак позивач немає нести покарання через недосконалість внутрішніх процедур роботодавця, крім того, позивач не позбавлявся наказом виплати оспорюваної надбавки. Наказ ректора про припинення доступу до секретної інформації, який виданий на підставі скасованого наказу про звільнення є плодом отруйного дерева, тому не може бути застосований як підстава невиплати позивачу оскаржуваної надбавки.

До суду 09.07.2024 надійшли заперечення на відповідь на відзив представника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» Пугач В.В., у яких зазначає, що призначення 50% надбавки є правом, а не обов`язком роботодавця, а зазначення позивача про підписаний однак не реалізований рапорт необґрунтоване жодним чином. Після поновлення на посаді позивач в порушення абзацу 2 пункту 4 Порядку №939 не надав до режимно-секретного органу документи визначені пунктом 54 Порядку, для оформлення йому пакету документів та направлення їх до СБУ для розгляду питання надання позивачу допуску до державної таємниці. Позивач вже 26.03.2024 звернувся до начальника Інституту з заявою про звільнення з роботи з 05.04.2024, у зв`язку з закінченням строку контракту. Законодавство у сфері охорони державної таємниці не містить норми щодо поновлення допуску до державної таємниці у разі поновлення на посаді працівника, у зв`язку з незаконним звільненням.

У судовому засіданні 09.07.2024 проведеному за участі представника позивача ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_3 було прийнято до провадження відзив, відповідь на відзив, однак у зв`язку з відключенням світла в приміщенні Приморського районного суду м. Одеси заперечення на відповідь на відзив ще не були передані судді, на підставі чого розгляд справи було відкладено до 31.07.2024.

У судовому засіданні 31.07.2024 було прийнято заперечення на відповідь на відзив. Представник позивача ОСОБА_4 підтримав позовні вимоги. Представник відповідача ОСОБА_3 заперечував щодо позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 05 квітня 2019 року між Інститутом Військо-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» та ОСОБА_1 було укладено контракт на 5 років (а.с.12-13).

30.09.2021 Наказом Начальника Інституту Військово-Морських Сила Національного Університету «Одеська морська академія» №189 було звільнено з роботи 30 вересня 2021 року працівника Збройних Сил України ОСОБА_1 , старшого наукового співробітника науково-дослідного відділу розвитку морських озброєнь, науково-дослідного управління розвитку озброєння та військової техніки Військо-Морських Сил Науково-дослідного центру Збройних Сил України «Державний океанаріум» Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» (а.с.14).

Наказом Національного університету «Одеська морська академія» №401 від 05 жовтня 2021 року, у зв`язку із звільненням працівників Збройних Сил України, зокрема ОСОБА_1 , наказано припинити останньому доступ до державної таємниці (а.с.35).

Постановою Верховного суду від 14 лютого 2024 року при розгляді справи №522/21015/21 заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року скасовано та постановлено нове рішення, яким позов задоволено частково. Скасовано пункт 5 наказу начальника Інституту Військо-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» (по стройовій частині) від 30 вересня 2021 року № 189 щодо звільнення ОСОБА_1 з посади старшого наукового співробітника науково-дослідного відділу розвитку морських озброєнь науково-дослідного управління розвитку озброєння та військової техніки Військово-Морських Сил Науково-дослідного центру Збройних Сил України «Державний океанаріум» Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України (зміни в організації виробництва і праці). Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого наукового співробітника науково-дослідного відділу розвитку морських озброєнь науково-дослідного управління розвитку озброєння та військової техніки Військово-Морських Сил Науково-дослідного центру Збройних Сил України «Державний океанаріум» Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія».

Пунктом 6 наказу Начальника Інституту Військово-Морських Сила Національного Університету «Одеська морська академія» №91 від 25.03.2024 поновлено з 30 вересня 2021 року працівника Збройних Сил України ОСОБА_1 на посаді, на підставі постанови Верховного Суду від 14.02.2024 у справі №522/21015/21 та протоколу №28 (а.с.11).

29 березня 2024 року ОСОБА_5 звільнено відповідно до п.2 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку з закінченням строку трудового договору. Наказано виплатити компенсацію за невикористану відпустку за 1 календарний день за робочий період з 25.03.2024 по 05.04.2024, з розрахунку 35 днів за 12 місяців. Підстава: заява ОСОБА_1 від 26.03.2024 (а.с.9).

Згідно довідки про розмір заробітної плати, ОСОБА_1 було виплачено заробітну плату у розмірі 4 497,01 грн за 10 робочих днів, виходячи з окладу у розмірі 10 256 грн та надбавки за вислугу років у розмірі 10% та компенсацію за відпустку у розмірі 336,26 грн (а.с.15).

Протоколом загальних зборів трудового колективу Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» від 25.01.2021 №1/2021 було затверджено колективний договір на 2021-2025 роки, пунктом 4.4 якого, закріплено, що Начальник Інституту у межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисі Інституту, на підставі п. 4 наказу Міністра оборони України від 24.01.2006 №28 «Про впорядкування умов оплати праці працівників загальних (наскрізних) професій і посад бюджетних військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України» та з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2014 №1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів і організацій окремих галузей бюджетної сфери» має право встановлювати працівникам Інституту наступні види надбавок і доплат розмір яких визначених додатком 4 до цього колективного договору, зокрема, за підтримку постійної бойової готовності військ (сил) до 50% посадового окладу згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.1995 №167 «Про питання оплати праці окремих категорій працівників (не військовослужбовців) Збройних Сил та інших військових формувань України». Ця доплата щомісяця встановляється начальником Інституту на підставі рапортів (заяв) начальників структурних підрозділів у межах затвердженого фонду заробітної плати на рік (а.с.32-34).

Таким чином, при звільненні ОСОБА_1 було виплачено заробітну плату за 10 робочих днів з надбавкою за вислугу років та компенсацію одного дня не використаної відпустки.

Щодо доплати за підтримку постійної бойової готовності військ (сил).

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.1995 №167 «Про питання оплати праці окремих категорій працівників (не військовослужбовців) Збройних Сил та інших військових формувань України» надано Міністерству оборони, Міністерству внутрішніх справ, Державній прикордонній службі, Головному управлінню Командуючого Національної гвардії, Центральному управлінню Служби безпеки, Службі зовнішньої розвідки, Штабу цивільної оборони, органам управління інших військових формувань право: установлювати доплату в розмірі до 50 відсотків посадового окладу (ставки), працівникам Збройних Сил та інших військових формувань, оплата яких проводиться на основі Єдиної тарифної сітки, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 1993 р. №44 (44-93-п) "Про оплату праці працівників бюджетних установ і організацій на основі Єдиної тарифної сітки", за підтримку постійної бойової готовності військ (сил).

Як вказувалося вище, колективним договором закріплено право начальника Інституту встановлювати надбавку за підтримку постійної бойової готовності на підставі рапортів начальників структурних підрозділів та у межах затвердженого фонду заробітної плати на рік.

Тому, як вірно зазначає представник відповідача, нарахування та виплата такої доплати є правом, а не обов`язком начальника Інституту. Реалізація такого права передбачена, шляхом подання рапортів начальника підрозділу та в межах фонду заробітної плати. Отже, відсутність такої надбавки не є дискримінацією працівника та не пов`язана з внутрішнім влаштуванням праці роботодавця.

Начальник Інституту не встановив ОСОБА_1 50% надбавку за підтримання бойової готовності військ (сил) за період роботи з 25.03.2024 по 05.04.2024, що відповідає вимогам закону, тому вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо надбавки за роботу з таємними виробами, носіями, документами, суд відзначає наступне.

Згідно ч.2 ст. 22 Закону України «Про державну таємницю» допуск до державної таємниці надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-технічної діяльності або навчання, органами Служби безпеки України після проведення їх перевірки. Порядок надання допуску до державної таємниці визначається Кабінетом Міністрів України.

Частина 7 ст. 22 Закону України «Про державну таємницю» передбачає, що надання допуску передбачає: визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією; перевірку громадянина у зв`язку з допуском до державної таємниці; взяття громадянином на себе письмового зобов`язання щодо збереження державної таємниці, яка буде йому довірена; одержання у письмовій формі згоди громадянина на передбачені законом обмеження прав у зв`язку з його допуском до державної таємниці; ознайомлення громадянина з мірою відповідальності за порушення законодавства про державну таємницю.

Положення про порядок і умови надання органам державної виконавчої влади, підприємствам, установам і організаціям дозволу на здійснення діяльності, пов`язаної з державною таємницею, та про особливий режим цієї діяльності, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 1994 року №426, на який посилається представник відповідача, втратив чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №1601 (1601-2001-п) від 29.11.2001.

Пунктом 6 Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 414 персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки з урахуванням періодичності роботи, яка передбачає доступ до державної таємниці, визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи, відповідно до затвердженого таким керівником положення.

Разом з ти ч.1 ст. 24 Закону України «Про державну таємницю» закріплено, що перевірка громадян у зв`язку з їх допуском до державної таємниці здійснюється органами Служби безпеки України у строк до одного місяця у порядку, встановленому цим Законом і Законом України "Про оперативно-розшукову діяльність".

Тож, керівник підприємства не може забезпечити доступ до державної таємниці без проведеної перевірки Службою безпеки України.

25.03.2024 ОСОБА_1 було поновлено на роботі, на наступний день 26.03.2024 він звернувся з заявою про звільнення, про що свідчить витяг з наказу №95 від 29.03.2024 про звільнення.

Тож, перевірка ОСОБА_1 Службою безпеки України не ініційовувалася та відповідно доступ до державної таємниці працівнику на 10 робочих днів не надавався, у зв`язку з чим доплата не здійснювалася.

Тому, вимоги позивача в цій частині також не знаходять свого підтвердження, а тому підлягають залишенню без задоволення.

Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною два цієї статті передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Отже, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 , тому залишає їх без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» (, м. Одеса, вул. Дідріхсона, буд. 8) про зобов`язання нарахувати та виплати заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку залишити без задоволення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 05 серпня 2024 року.

Суддя: В.Я. Бондар