Справа № 211/1848/23
Провадження № 2/211/50/24
РІШЕННЯ

іменем України

27 серпня 2024 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Юзефовича І.О.,

при секретарі Строгановій Е.О.,

розглянувши в м. Кривому Розі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Довгинцівський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса), про звернення стягнення на частку у спільному майні та визнання права власності, -

встановив:

адвокат Бурлаченко С.Ю. від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить змінити спосіб та порядок виконання рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 14.08.2012, шляхом звернення стягнення на 1/2 частину квартири, яка заходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності відповідно до договору дарування від 02.04.2004; перевести на нього, ОСОБА_1 права та обов`язки співвласника ОСОБА_2 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 в рахунок часткового погашення боргу зі сплати аліментів та пені за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_1 був одружений з ОСОБА_2 у період з 25.08.2001 по 06.04.2011. Шлюб між ними розірвано на підставі рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 06.04.2011. Від шлюбу у них народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 25.09.2013 рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу визначено місце проживання дитини разом з батьком позивачем у справі. Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 14.08.2012 з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (справа № 411/5710/12). Наразі, у провадженні Довгинцівського ВДВС, державного виконавця Карпової Марії Олегівни, перебуває виконавче провадження по стягненню з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини. З часу винесення судом вказаного рішення та відкриття виконавчого провадження ОСОБА_2 жодного разу не сплатила, призначені судом аліменти. 17.04.2014 вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу ОСОБА_2 визнано винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 164 ч. 1 Кримінального кодексу України. Застосувавши ст. 69 Кримінального кодексу України, призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день проголошення вироку становило 510 гривень. Незважаючи на притягнення до кримінальної відповідальності, відповідач за вчинення даного злочину не розкаялась. Ні з часу винесення судом рішення про стягнення аліментів, ні після проголошення вироку суду, аліменти колишня дружина не сплачувала. З того часу, колишня дружина не лише не сплачувала, призначені судом аліменти, а й взагалі, відмовилась від спілкування з донькою. Наразі відомо, що колишня дружина створила нову родину, народила ще декількох дітей та переїхала на постійне місце проживання до російської федерації. Новий чоловік колишньої дружини є учасником АТО зі сторони агресора, тому повертатись до України за таких обставин відповідач не планує. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданої Довгинцівським ВДВС м. Кривий Ріг, розрахунок аліментів за період з 14.06.2012 по 17.10.2019 складає 123 280,52 грн. 27.07.2018 Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу винесено рішення цивільній справі №211/454/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів. Вказаним рішенням суду з ОСОБА_2 стягнуто 21 452,88 грн. Отже, на виконанні у Довгинцівському ВДВС перебуває ще одне виконавче провадження по стягненню з ОСОБА_2 пені за несвоєчасну сплату аліментів. До сьогоднішнього дня, жодних платежів чи будь-яких дій, спрямованих на вирішення питання щодо заборгованостей, які утворились в результаті прострочення сплати аліментів, боржником не вчинено. Боржник ОСОБА_2 має у своїй власності нерухомість, а саме 1/2 частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Інша 1/2 частина квартири належить ОСОБА_1 . Оскільки відповідач багато років проживає на території російської федерації, має чималу суму заборгованості зі сплати аліментів, позивач звертається до суду із заявою про зміну способу та порядку виконання рішення суду, шляхом звернення стягнення на майно боржника. Оскільки вважає, що є всі законні підстави для переведення на нього прав та обов`язків співвласника боржника ОСОБА_2 на 1/2 частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 04 травня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 01 квітня 2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання учасники судового процесу не з`явились.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, правом подання відзиву не скористалась.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса), надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника відділу, просять прийняти рішення на розсуд суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено судом та оспорюється сторонами у справі, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 25.08.2001 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.04.2011 у справі №2-1434/11 (а.с. 7 копія рішення).

Від шлюбу мають повнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.03.2012 у справі №2-3096/11 ОСОБА_1 звільнено від сплати аліментів на утримання доньки на користь ОСОБА_2 (а.с. 8).

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.08.2012 у справі №411/5710/12 з відповідача були стягнуті аліменти на користь позивача на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку щомісячно, починаючи з 14.06.2012 до повноліття дитини (а.с. 9).

29.08.2012 Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було видано виконавчий лист стягувачу у справі №411/5710/12 (а.с. 10).

У подальшому виконавчий лист було пред`явлено на виконання до виконавчої служби та державним виконавцем відкрито ВП 34916014.

За злісне ухилення від сплати аліментів за період з 14.06.2012 по 01.03.2014 ОСОБА_2 була притягнута до кримінальної відповідальності та 17.04.2014 вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №211/2100/14 ОСОБА_2 визнано винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 164 ч. 1 Кримінального кодексу України. Відповідно до вироку суд, застосувавши ст. 69 Кримінального кодексу України, призначив покарання у вигляді штрафу у розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день проголошення вироку становило 510 гривень (а.с. 11).

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.07.2018 у справі №211/454/18 з відповідача було стягнуто неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 14.06.2012 по 31.10.2017 на користь позивача в розмірі 21 452,88 грн. (а.с. 12-14).

11.09.2018 Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було видано виконавчий лист стягувачу у справі №211/454/18 (а.с. 15).

У подальшому виконавчий лист також було пред`явлено на виконання до виконавчої служби та державним виконавцем відкрито ВП 57926744 (а.с. 15).

Заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів за виконавчим листом №411/5710/2012 за період з 14.06.2012 по 17.10.2019 (на момент повноліття дитини) складає 123 280,52 грн.

Наразі виконавчі провадження 34916014 та ВП 57926744 завершені (а.с. 70).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Розглядаючи позовні вимоги суду необхідно вирішити питання щодо належності та ефективності обраного позивачем способу захисту за цими вимогами.

Як випливає зі змісту статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі №910/3907/18, від 06.04.2021 у справі №910/10011/19).

Відповідно до частин першої, другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З наведених норм права вбачається, що держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19).

Суд звертає увагу, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тобто спосіб захисту має бути дієвим (ефективним), а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи.

Завданням суду є вирішення спору, який виник між учасниками справи у найбільш ефективний спосіб з метою запобігання ситуаціям, які б спричинили повторне звернення до суду з іншим позовом або захисту порушеного права в інший спосіб. Тобто вирішення справи в суді має на меті, зокрема, вирішення спору між сторонами у такий спосіб, щоб учасники правовідносин не мали необхідності докладати зайвих зусиль для врегулювання спору повторно, або врегулювання спору у іншій спосіб, або врегулювання іншого спору, який виник у зв`язку із судовим рішенням тощо.

Позивач, як на підставі задоволення позову, посилається на ст. 435 ЦПК України.

Стаття 435 ЦПК України. Відстрочення і розстрочення виконання, зміна чи встановлення способу і порядку виконання.

1. За заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

2. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

3. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

4. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

5. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

6. При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову.

7. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх порушених прав, оскільки позивач звернувся до суду з позовом, а не заявою про зміну способу або порядку виконання рішення суду, крім того, як вбачається з інформації з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавчі провадження 34916014 та ВП 57926744 завершені.

Враховуючи встановлені при розгляді справи обставини, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити з наведених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 247, 263-265, 354, 355, 435 ЦПК України, суд

ухвалив:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Довгинцівський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса), про звернення стягнення на частку у спільному майні та визнання права власності - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.О. Юзефович