Провадження № 2/185/1036/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2024 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Зінченко А.С., за участю секретаря судового засідання Рожкової А.О., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу ЄУ № 185/14949/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

24 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просить суд (з урахуванням уточнення від 18.05.2024 ) розірвати договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та посвідчений 20.10.2014 державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Шкицькою Ю.А., зареєстрований в реєстрі за №1-3502; визнати за ОСОБА_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Позов мотивовано тим, що 20.04.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , був укладений договір довічного утримання, відповідно до умов якого, позивач передала у власність відповідачу належну їй на праві приватної власності квартиру, а відповідач зобов`язався забезпечувати позивача утриманням довічно, а у разі втрати здоров`я- також довічно доглядом. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. У померлого є спадкоємці його дружина ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину і є відповідачем по справі. Відповідач умови договору не виконує, не з`являється в квартирі, не телефонує, не надає будь-якої допомоги чи догляду. Відповідач не цікавиться життям позивача, здоров`ям та умовами проживання. У зв`язку з чим позивач бажає розірвати договір довічного утримання.

Сторони у підготовче судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності, представник позивача позовні вимоги до ОСОБА_2 підтримала у повному обсязі, відповідач ОСОБА_2 позов визнала.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 20.10.2014 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали договір довічного утримання (догляду), який посвідчений державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шкицькою Ю.А. та зареєстрований у реєстрі за № 1-3502.

На виконання умов цього договору ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_3 належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно з пунктом 2 договору довічного утримання від 20.10.2014 ОСОБА_3 зобов`язався у встановлені строки та в обсязі, передбаченому цим договором, здійснювати утримання (догляд) ОСОБА_1 у вигляді забезпечення останньої житлом, шляхом збереження її права безоплатного довічного проживання у відчужуваній квартирі; забезпечення щоденним 3 разом калорійним харчуванням; забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям; здійснення догляду та необхідної допомоги; надання побутових послуг (прання постільної білизни, послуги перукарні, ремонт побутової техніки тощо); забезпечення потреб у відпочинку.

Матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися ОСОБА_1 оцінюється сторонами на рівні 1100 грн. (п.3 договору).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно копії спадкової справи на померлого ОСОБА_3 №696/2023 заяву про прийняття спадщини за законом після померлого ОСОБА_3 у встановлений законодавством строк подала його дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто є спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину. Інші спадкоємі за законом від прийняття спадщини відмовились.

Відповідно до ст. 1216,1217,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно з частиною першою статті 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

За правилами статті 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Порушення є істотним, якщо тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати у реальних збитках і (або) упущеної вигоди; її розмір, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 199/3846/19 (провадження № 61-11407св20).

Судом встановлено, що істотні умови договору довічного утримання, визначені умовами цього договору, це довічне право на проживання відчужувача у зазначеній квартирі, забезпечення щоденним 3 разом калорійним харчуванням; забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям; здійснення догляду та необхідної допомоги; надання побутових послуг (прання постільної білизни, послуги перукарні, ремонт побутової техніки тощо); забезпечення потреб у відпочинку.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказує, що відповідач не телефонує ОСОБА_1 , не з`являється в квартирі, не надає будь-якої допомоги чи догляду. Відповідач не цікавиться життям позивача, здоров`ям та умовами проживання, тобто взагалі не виконує умови договору.

Відповідач не заперечував проти обставин позову, визнала позовні вимоги.

Згідно з ч.1 ч.4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, на підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви.

Керуючись ст. 89,133,141,258-265,273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності - задовольнити у повному обсязі.

Розірвати договір довічного утримання, укладений 20.10.2014 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та посвідчений 20.10.2014 державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Шкицькою Ю.А., зареєстрований в реєстрі за №1-3502

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя А. С. Зінченко