КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2024 року

справа № 756/4907/22

провадження № 22-ц/824/3240/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Куліковій С.В.

при секретарі: Бобко К.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 травня 2023 року, постановлене під головуванням судді Ткач М.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» про визнання частково недійсним договору про відступлення права вимоги, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю«Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» про визнання частково недійсним договору про відступлення права вимог.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує серед іншого тим, що 07.12.2018 між ним та ПАТ «Державний ощадний банк України» укладено кредитний договір № 100-0143. Відповідно до умов цього кредитного договору банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 50 000,00 грн, зі щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмipi 17,99 % річних, з кінцевим строком повернення до 07.12.2021, a позичальник ( ОСОБА_1 ) зобов`язаний належним чином використати та повернути в передбачені кредитним договором строк кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі. Також, 07.12.2018 між ОСОБА_1 та банком було укладено ще один кредитний договір № 99-0143. Відповідно до умов цього кредитного договору банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 50 000,00 грн, зі щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17,99 % piчниx з кінцевим строком повернення до 07.12.2021, а позичальник ( ОСОБА_1 ) зобов`язаний належним чином використати та повернути в передбачені кредитним договором строк кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі.

При цьому, 01.12.2018 між банком та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.АЙ.» було укладено договір добровільного страхування кредитів № 18.215040.1601-0286. Відповідно до договору страхування ТДВ «СК «Ю.Ес.АЙ.» приймало на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку, передбаченого умовами договору страхування, виплатити банку страхове відшкодування. Страховим випадком за договором страхування є факт первинного (першого у часі) виникнення збитків у страхувальника внаслідок невиконання/ часткового невиконання позичальниками понад 60 календарних днів своїх зобов`язань з повернення суми кредиту (або його частини) та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором, з будь-яких причин. 3 27.10.2020 ОСОБА_1 перестав виконувати належним чином свої зобов`язання за кредитними договорами № 100-0143 та № 99-0143 від 07.12.2018, у зв`язку з непередбачуваними фінансовими труднощами та допустив заборгованість за кредитними зобов`язаннями. У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх договірних зобов`язань перед банком щодо повернення кредитів та сплати процентів за користування кредитами понад шістдесят календарних днів, настали страхові випадки. Загалом вся сума заборгованості за кредитними договорами № 100-0143 та № 99-0143 від 07.12.2018 склала 60 835,53 грн. У січні 2021 року банком до ТДВ «СК «Ю.Ес.АЙ.» було подано заяви про настання страхового випадку у зв`язку з неналежним виконанням кредитних договорів № 100-0143 та № 99-0143 від 07.12.2018. Згідно з платіжними дорученнями № 29876 та № 29877 від 27.01.2021 ТДВ «СК«Ю.Ес.АЙ.» виплатило банку страхове відшкодування за зобов`язаннями ОСОБА_1 в сумі 60 835,53 грн. 20.05.2021 між ТДВ СК «Ю.Ес.АЙ.» (первісний кредитор) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (новий кредитор) було укладено договір №01-05 про відступлення права вимоги (цесії). Відповідно до цього договору первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами добровільного страхування кредитів. Посилаючись на наявність у неї права вимоги до ОСОБА_1 на підставі зазначеного договору, ФОП ОСОБА_2 звернулася до нього з позовом про відшкодування фактичних витрат у порядку регресу, який був прийнятий Івано-Франківським міським судом і перебуває у ньому на розгляді (справа № 344/625/22). Позивач вважає, що договір № 01-05 про відступлення права вимоги (цесії) від 20.05.2021 (далі - договір № 01-05) є недійсним, оскільки: ТДВ СК «Ю.Ес.АЙ.», права вимоги перед боржниками якого безпосередньо випливають з його правового статусу суб`єкта правовідносин страхування - страховика, тобто спеціального суб`єкта, не мав права відступати це право вимоги фізичній особі, яка не має спеціального правового статусу суб`єкта страхової діяльності чи іншої фінансової установи; за своєю правовою природою спірний договір є договором факторингу, тобто договором про надання фінансової послуги, а відсутність ФОП ОСОБА_2 у Державному реєстрі фінансових установ виключає можливість укладення з нею договорів про надання фінансових послуг.

Також зазначається, що отримавши послугу фінансування у розмірі 340 000 (триста сорок тисяч) гривень, ТДВ СК «Ю.Ес.АЙ.» відступило на користь ФОП ОСОБА_2 належні йому права вимоги до боржників, що виникли на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» на загальну суму 5 211 953,86 грн. Таким чином, розмір грошових вимог, які перейшли за цим договором до ФОП ОСОБА_2 , суттєво перевищує розмір фінансування, яке ТДК СК «Ю.Ес.АЙ.» отримало від ФОП ОСОБА_2 Різниця між сумою, яка може бути отримана ФОП ОСОБА_2 від боржників при реалізації нею прав вимоги, та сумою фінансування становить 4 871 953 грн. Ураховуючи вищевказані обставини, позивач просить визнати недійсним договір про відступлення права вимоги (цесії) № 01-05 від 20 травня 2021, укладений між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 у частині відступлення прав вимоги до ОСОБА_1 та стягнути з відповідача на його користь всі понесені судові витрати. Крім того, при поданні позову, позивачем заявлено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які очікує понести позивач, до яких також включено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, постановити нове про задоволення позову.

Вимоги обґрунтовані тим, що судом не надано оцінки та не враховано той факт, що відступлення права вимоги страхової компанії, що випливає з договору страхування на користь фізичної особи, яка не є фінансовою установою, суперечить закону. Відтак, спірний договір у частині відступлення права вимоги ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» до боржника ОСОБА_1 на суму 60 835,53 грн на користь ФОП ОСОБА_2 є недійсним.

Апелянт не погоджується із висновком суду про те, що оскаржуваний договір не є договором факторингу та вважає, що за своїм змістом оспорюваний правочин містить всі ознаки договору факторингу, предметом якого є фінансування фактором клієнта шляхом купівлі у нього прав вимоги до боржників, що випливають з договорів страхування. Вказує, що розмір грошових коштів, які перейшли за договором до ФОП ОСОБА_2 суттєво перевищує розмір фінансування, яке ТДК СК «Ю. ЕС.АЙ» отримало від ФОП ОСОБА_2 . ФОП ОСОБА_2 набула право на одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що передбачена договором про відступлення і ціною вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Посилається на те, що учасником договору відступлення права вимоги може бути будь-яка фізична чи юридична особа. Договір про відступлення права вимоги є дійсним та відповідає вимогам чинного законодавства.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що оспорюваний правочин є купівлею-продажем прав вимоги та за своєю правовою природою є договором відступлення права вимоги, укладення якого регулюється статтями 512-519 ЦК України і суб`єктний склад на укладення якого не обмежений ні загальними, ні спеціальними нормами цивільного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 07.12.2018 між ОСОБА_1 та ПАТ «Державний ощадний банк України» укладено кредитний договір № 100-0143.

Відповідно до умов кредитного договору банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 50 000,00 грн, зі щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмipi 17,99 % річних, з кінцевим строком повернення до 07.12.2021, a позичальник ( ОСОБА_1 ) зобов`язаний належним чином використати та повернути в передбачені кредитним договором строк кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі.

Також, 07.12.2018 між ОСОБА_1 та ПАТ «Державний ощадний банк України» було укладено ще один кредитний договір № 99-0143. Відповідно до умов цього кредитного договору банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 50 000,00 грн, зі щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17,99 % piчниx з кінцевим строком повернення до 07.12.2021, а позичальник ( ОСОБА_1 ) зобов`язаний належним чином використати та повернути в передбачені кредитним договором строк кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі.

01.12.2018 між ПАТ «Державний ощадний банк України» та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.АЙ.» було укладено договір добровільного страхування кредитів № 18.215040.1601-0286.

Відповідно до п. 2.2 зазначеного договору страхування, ТДВ «СК «Ю.Ес.АЙ.» прийняло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку, передбаченого умовами договору страхування, виплатити банку страхове відшкодування.

Згідно п. 4.1 Договору, Страховим випадком за договором страхування є факт первинного (першого у часі) виникнення збитків у страхувальника внаслідок невиконання/часткового невиконання позичальником понад 60 календарних днів своїх зобов`язань з повернення суми кредиту (або його частини) та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором, з будь-яких причин.

3 27.10.2020 ОСОБА_1 перестав виконувати належним чином свої зобов`язання за кредитними договорами № 100-0143 та № 99-0143 від 07.12.2018. У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх договірних зобов`язань перед банком щодо повернення кредитів та сплати процентів за користування кредитами понад шістдесят календарних днів, настали страхові випадки. Загальна сума заборгованості за кредитними договорами № 100-0143 та № 99-0143 від 07.12.2018 року склала 60 835,53 грн.

У січні 2021 року ПАТ «Державний ощадний банк України» до ТДВ «СК «Ю.Ес.АЙ.» було подано заяви про настання страхового випадку у зв`язку з неналежним виконанням кредитних договорів № 100-0143 та № 99-0143 від 07.12.2018.

Згідно з платіжними дорученнями № 29876 та № 29877 від 27.01.2021 ТДВ «СК«Ю.Ес.АЙ.» виплатило банку страхове відшкодування за зобов`язаннями ОСОБА_1 на загальну суму 60 835,53 грн.

Відтак, право вимоги на суму 60 835,53 грн перейшло до ТДВ «СК «Ю.Ес.АЙ.».

20.05.2021 між ТДВ СК «Ю.Ес.АЙ.» (первісний кредитор) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (новий кредитор) було укладено договір №01-05 про відступлення права вимоги (цесії).

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, законодавством передбачений перелік підстав для визнання правочину недійсним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (договорів) недійсними, суд повинен встановити, зокрема, наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 посилався на те, що ТДВ СК «Ю.Ес.АЙ не мав права відступати право вимоги фізичній особі, яка не має спеціального правового статусу суб`єкта страхової діяльності чи іншої фінансової установи. Позивач вважає, що спірний договір є договором факторингу, тобто договором про надання фінансової послуги, а відсутність ФОП ОСОБА_2 у Державному реєстрі фінансових установ виключає можливість укладення з нею договорів про надання фінансових послуг.

Встановлено, що 20.05.2021 між ТДВ СК «Ю.Ес.АЙ.» (первісний кредитор) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (новий кредитор) укладено договір №01-05 про відступлення права вимоги (цесії).

Право вимоги переходить до нового кредитора з моменту перерахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора, внаслідок чого новий кредитор набуває прав нового кредитора по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей, які виникли внаслідок заподіяння боржниками збитків страхувальникам первісного кредитора, які уклали договір страхування із первісним кредитором або третім особам (вимога відшкодування у порядку регресу заподіяного збитку в межах виплачених сум страхових виплат страхових відшкодувань) (п.3.1.3 договору).

Відповідно до п.2.2 договору, загальний розмір заборгованостей боржників, права вимоги до яких відступається згідно даного договору складає 5 211 953,86 грн, згідно Реєстру прав вимог, що наведений у Додатку 1 до договору, у тому числі і за укладеними договорами добровільного страхування кредитів стосовно ОСОБА_1 .

Пунктом 4.1. договору, визначено, що ціна договору складає 340000,00грн.

Згідно із квитанції від 20.05.2021 ОСОБА_2 на виконання умов договору №01-05 про відступлення сплатила на користь ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай», грошові кошти у розмірі 340000,00грн.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункти 50-52) дійшла висновку, що для розмежування договору факторингу та договору відступлення права вимоги слід виходити з наведених суттєвих ознак указаних договорів. Так, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу. Якщо укладений договір відступлення права вимоги містить умови, які притаманні виключно договору факторингу, або навпаки, то суд має з`ясувати, який саме договір укладений сторонами, з урахування всієї сукупності його суттєвих ознак.

Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).

Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 48)).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оспорюваний договір відступлення прав вимоги за його ознаками є договором, за якими у зобов`язанні за вимогами ТДВ СК «Ю.Ес.АЙ.» за укладеним договором добровільного страхування кредитів замінено на нового кредитора ФОП ОСОБА_2 . Відповідач не набув права здійснювати фінансові операції стосовно боржника, оскільки за умовами договору відступлення права вимоги у нього виникло лише право вимагати виконання зобов`язань за укладеними договорами страхування кредитів. Отже, такий договір не можна кваліфікувати як договір факторингу. Він є змішаним, бо містить елементи різних договорів (частина друга статті 628 ЦК України), зокрема ознаки договору купівлі-продажу права вимоги (продавець продав, а покупець придбав право вимоги) і договору відступлення права вимоги (цесії) (первісний кредитор передав право вимоги новому кредитору).

У постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 638/18879/18 вказано, що договір відступлення прав вимоги не містить умов, які передбачали б передання грошових коштів новим кредитором у розпорядження кредитору за плату, тобто його умови не передбачають отримання прибутку, правовідносини сторін за цим правочином не є відносинами у сфері факторингу. Цей правочин є купівлею-продажем прав вимоги і за правовою природою є договором відступлення права вимоги, укладення якого регулюється статтями 512-519 ЦК України, і суб`єктний склад на укладення яких не обмежений ні загальними, ні спеціальними нормами цивільного законодавства, тому наявності у фізичної особи як нового кредитора ліцензії, необхідної для здійснення фінансових послуг факторингу, не вимагається.Такий висновок суду відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19 , від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18, та не суперечить висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 11 грудня 2019 року у справі № 761/20611/17, від 24 квітня 2019 року у справі № 465/647/11.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції суб`єктний склад правочинів з відступлення права вимоги законом не обмежений, на відміну від договорів факторингу, однією зі сторін якого обов`язково має бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Доводи апеляційної скарги про те, що відступлення права вимоги страхової компанії, що випливає з договору страхування на користь фізичної особи, яка не є фінансовою установою, суперечить закону спростовуюється вищенаведеною практикою Верховного Суду.

Доводи апелянта висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді