Справа № 645/4745/24
Провадження № 2/645/2144/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року суддя Фрунзенського районного суду м. Харкова Сілантьєва Е.Є., при прийнятті позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомий, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений 02.08.2008 року між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 2 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 906, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « ОСОБА_3 »; визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з нею.

Однак зазначена позовна заява не може бути прийнята судом до розгляду, так як не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Згідно статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Крім того, як вбачається з ч. 4 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а також зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Згідно з ч. 5 ст. 175 ЦПК позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Позивачем ОСОБА_1 заявлено дві позовні вимоги: про розірвання шлюбу та про визначення місця проживання неповнолітніх дітей.

В порушення ч. 1 ст. 188 ЦПК України, у позові не викладено обставин і не зазначено доказів, яким чином пов`язані між собою підставами виникнення або поданими доказами основна та похідна позовні вимоги, оскільки вимоги про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей не взаємопов`язані між собою, регулюються різними нормами права і вирішення позовної вимоги про розірвання шлюбу не залежить від вирішення позовної вимоги про визначення місця проживання дітей.

Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо, зокрема, місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Пунктом 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866, передбачено, що для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності).

Працівник служби у справах дітей за місцем проживання дитини проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею.

У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання для здійснення обстеження його житлово-побутових умов та складення акта обстеження умов проживання. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання дитини, працівник якої проводить з ним бесіду.

Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

Постановою Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №200/952/18 (провадження №61-14859св19) зазначено, що під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (суд обов`язково враховує стан здоров`я і батьків, і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло.

Однак, в порушення вказаних норм закону позивачкою не додано до позовної заяви відповідних письмових доказів, якими б обґрунтовувалися її вимоги.

З позовної заяви взагалі не вбачається, що між подружжям існує спір про визначення місця проживання ддітей, позивач не вказує, чи зверталася вона, або відповідач до органу опіки та піклування з питань визначення місця проживання дитини, які заходи органом опіки та піклування вживались, у протилежному випадку не долучено вмотивованої відмови даного органу у розгляді її звернення.

Також позивачем не залучено до участі у справі Орган опіки та піклування, хоча ставиться вимога про визначення місця проживання неповнолітніх дітей і участь такого органу є обов`язковою, у зв`язку з чим у відповідності до ч. 1 ст. 177 ЦПК України позивачу необхідно надати копію позовної заяви з доданими до неї матеріалами для направлення залученій особі.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судового збору за позовну заяву про розірвання шлюбу складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1211,20 грн..

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Позовна заява містить дві позовні вимоги немайнового характеру, а саме про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, однак, позивачем сплачено судовий збір лише за одну позовну вимогу.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» п. 1.3.1 (про розірвання шлюбу) та долучено до матеріалів позовної заяви квитанцію до платіжної інструкції № 46266308 від 09.08.2024 року про сплату ОСОБА_1 судового збору в сумі 1211,20 грн..

Разом з тим, суддя зазначає наступне.

Частинами 1, 2 статті 9 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Одним із доказів сплати судового збору є підтвердження про здійснення переказу коштів до спеціального фонду Державного бюджету України за рахунками, закріпленими за Фрунзенським районним судом м. Харкова від Управління Державної казначейської служби України у відповідному районі та області.

Відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року № 163 (далі - Інструкція), платіжна інструкція це розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції.

Згідно з пунктом 37 розділу II Інструкції платіжна інструкція, оформлена платником в електронній або паперовій формі, повинна містити такі обов`язкові реквізити: 1) дату складання і номер; 2) унікальний ідентифікатор платника або найменування/прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), код платника та номер його рахунку; 3) найменування надавача платіжних послуг платника; 4) суму цифрами та словами; 5) призначення платежу; 6) підпис(и) платника; 7) унікальний ідентифікатор отримувача або найменування/прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), код отримувача та номер його рахунку; 8) найменування надавача платіжних послуг отримувача.

Так, платіжними реквізитами для сплати та зарахування судового збору у зв`язку з поданням до Фрунзенського районного суду м. Харкова позову є: «Отримувач коштів ГУК Харків обл/мХар Немишлян/22030101, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37874947, Банк отримувача Казначейство України(ел. адм. подат.), Рахунок отримувача UA0020660, Код класифікації доходів бюджету 22030101.

Водночас, у долученій до позовної заяви квитанції до платіжної інструкції № 46266308 від 09.08.2024 року зазначено інші банківські рахунки, зокрема, зазначено рахунок отримувача - НОМЕР_2 , що є рахунком Червонозаводського районного суду м. Харкова.

Отже, зазначені реквізити відмінні від реквізитів спеціального фонду Державного бюджету України за рахунком, закріпленим за Фрунзенським районним судом м. Харкова. Під час перевірки зарахування зазначених коштів на розрахунковий рахунок Фрунзенського районного суду м. Харкова, призначеного для зарахування судового збору, зазначений платіж не виявлено.

Враховуючи викладене, позивачу необхідно надати суду квитанцію про сплату судового збору за вимогу немайнового характеру щодо розірвання шлюбу у розмірі 1211,20 грн., який сплачений на реквізити Фрунзенського районного суду м. Харкова, актуальні реквізити розміщено на офіційному веб-порталі «Судова влада».

Крім того, у відповідності до Закону України «Про судовий збір» за позовну вимогу немайнового характеру щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини позивач мала сплатити 1211,20 грн.

В зв`язку із несплатою позивачем ОСОБА_1 судового збору за другу вимогу немайнового характеру, а саме про визначення місця проживання дітей, останній, на підтвердження сплати судового збору, необхідно надати оригінал квитанції або надати до матеріалів справи докази звільнення від сплати судового збору.

У відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Креуз проти Польщі» (CASE OF KREUZ v. POLAND) (Заява N 28249/95) від 19.06.2001 року, суд констатував, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Проте, у цьому ж рішенні суд також наголошує, що положення пункту 1 статті 6 про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Відповідно Суд постановляє, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (п. 60).

Відповідно до ст. 185 ЦПК України, суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175, 177 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Способом усунення недоліків, зазначених у даній ухвалі, є подання позовної заяви в новій редакції з урахуванням сплати судового збору, та визначення кола учасників справи за другою позовною вимогою з наданням копії позовної заяви з доданими до неї матеріалами для направлення залученій особі або подання уточненої позовної заяви відносно лише однієї першої вимоги про розірвання шлюбу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 607/23244/21 зазначено, що апеляційному оскарженню лише разом з рішенням суду підлягає ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху, якщо суд першої інстанції у цій ухвалі встановлює розмір судового збору, який позивач (заявник) має сплатити при зверненні до суду, або порядок його обчислення, однак особа не погоджується або з таким розміром, або з порядком його обчислення. Такі ухвали суду першої інстанції не підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду. Також не підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду ухвали суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору. В такому випадку заявник може реалізувати своє право на апеляційне оскарження такого судового рішення шляхом включення заперечень на нього до апеляційної скарги на рішення суду відповідно до частини другої статті 353 ЦПК України (у випадку постановлення такого рішення місцевим судом).

Керуючись ст.ст. 175,177,185 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей - залишити без руху, запропонувати позивачу протягом 5 днів з моменту отримання ухвали усунути недоліки позовної заяви.

Роз`яснити позивачу, що у разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною та повертається позивачеві.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Е.Є. Сілантьєва