Провадження №: 2/752/5220/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Митрофанової А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору

Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Григорчук Павло Васильович,

Київський обласний державний нотаріальний архів

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач), адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , адреса для кореспонденції: АДРЕСА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції» (далі - відповідач), адреса: 03045, місто Київ, вулиця Набережно-Корчуватська, будинок 27, приміщення 2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Григорчук Павло Васильович (далі - третя особа 1), адреса: 49005, місто Дніпро, вулиця Сімферопольська, будинок 21, приміщення 58, к. 414, Київський обласний державний нотаріальний архів (далі - третя особа 2), адреса: 08205, Київська область, місто Ірпінь, вулиця Северинівська, будинок 34, в якій позивач просить визнати виконавчий напис № 28658 від 05 травня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, для стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції» заборгованості у розмірі 21 461,23 грн, таким, що не підлягає виконанню.

В обгрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 30 липня 2021 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 з метою примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса № 345118 від 18 червня 2019 року про стягнення на користь відповідача з позивача суми заборгованості у розмірі 21 461,23 грн.

Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, оскільки відповідачем не надано всі необхідні документи, що підтверджують правомірність стягнення з позивача боргу, зокрема, оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору та документів, які б підтверджували безспірність заборгованості.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 24 травня 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення копії ухвали суду подати відзив на позовну заяву у відповідності до статті 274 ЦПК України, зобов`язано третю особу 1 подати на адресу суду належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_2.

Копія ухвали про відкриття провадження від 24 травня 2024 року доставлена до електронного кабінету відповідача 27 травня 2024 року, про що свідчить довідка про доставку електронного документу, проте, відзиву на позовну заяву відповідачем у встановлений судом строк не надано з невідомих суду причин. Натомість надано суду клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу з 30 000,00 грн до 3 000,00 грн, посилаючись на неспівмірність заявлених позовних вимог з вартістю правової допомоги.

Треті особи письмових пояснень на позовну заяву не надали. Третьою особою 1 виконано вимоги ухвали суду від 24 травня 2024 року та подано до суду належним чином засвідчені матеріали виконавчого провадження № НОМЕР_2.

Враховуючи неподання відповідчем відзиву на позовну заяву у встановлені судом строки без поважних причин, на підставі частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з такого.

За загальним правилом статей 15,16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріусами виконавчих написів визначений у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

Так, з матеріалів справи вбачається, що 18 червня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Джобер» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферта) № 345118, відповідно до умов якого позивачу було надано кредит в сумі 3 000,00 грн зі сплатою 693,50 % річних, строком на 27 календарних днів, а саме з 18 червня 2019 року по 16 липня 2019 року.

Згідно з виконавчим написом № 28658 від 05 травня 2021 року, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем з ОСОБА_1 стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», яке є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Джобер» на підставі договору факторингу № 1-31/08-Д від 31 серпня 2020 року, за період з 30 серпня 2020 року по 28 квітня 2021 року суму заборгованості за кредитним договором № 345118 від 18 червня 2019 року, що складається з заборгованості за тілом кредита - 3 000,00 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами - 2 052,00 грн, заборгованості за нарахованою пенею - 16 009,23 грн, плати за вчинення виконавчого напису на загальну суму 21 461,23 грн.

З наданих суду копій матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_2 вбачається, що 12 вересня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Григорчуком П.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 з метою примусового виконання виконавчого напису № 28658, вчиненого 05 травня 2021 року, про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованості в розмірі 21 461,23 грн.

На переконання позивача, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис з порушенням вимог глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами, зокрема, не перевірено наявності доказів про безспірність заборгованості, а також з урахуванням того, що кредитний договір не був нотаріально посвідчений, позивач вважає, що вказаний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з чим останній звернувся до суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно статті 87 Закону України «Про нотаріат» (тут і далі в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Варто наголосити, що у статті 50 Закону України «Про нотаріат» вказано, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Наведене в сукупності дозволяє дійти до висновків, що вчинення нотаріусом виконавчого напису є нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Таким чином, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на викладене, та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Суд звертає увагу, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів).

Крім того, потребує уваги й той факт, що для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Саме такої правової позиції дотримується Верховний Суд України у своїй постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц.

Більш того, слід зазначити, що позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначила, що виконавчий напис вчинено з порушенням Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, посилаючись на те, що заборгованість не є безспірною, оскільки відсутні документи, що підтверджують безспірність вимог, а також кредитний договір не є нотаріально посвідчений.

Як вбачається з матеріалів справи на підставі виконавчого напису від 05 травня 2021 2021 року № 28658 з ОСОБА_1 стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість за кредитним договором № 345118 від 18 червня 2019 року.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.

Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06 червня 2019 року у справі № 750/1627/18.

Отже, відповідач не надав доказів того, що звертаючись до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису, подав документи, які підтверджують безспірність заборгованості боржника.

Суд позбавлений можливості будь-яким чином перевірити безспірність заборгованості по наданому відповідачем нотаріусу договору та розрахунку заборгованості, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», оскільки довести безспірність такої заборгованості має стягувач при зверненні до нотаріуса.

Також згідно з постановою № 662 Перелік документів було доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», яким передбачалося, що для одержання виконавчого напису на підставі кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються оригінал кредитного договору; та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті самі наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт.

Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року після набрання законної сили постанови Київського апеляційного адміністративного суду в справі № 826/20084/14.

У матеріалах справи, що розглядається відсутні докази того, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» та позивачем договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально.

Таким чином, серед документів наданих нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній, а отже не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц, від 19 червня 2024 року у справі № 712/11552/23.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість, відповідно, про наявність правових підстав для їх задоволення.

Щодо вимоги позивача про стягнення на його користь витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 4 480,00 грн, суд зазначає таке.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування представником позивача надано належним чином засвідчені копії таких документів:

- договору про надання юридичних послуг № М-282/24 від 08 травня 2024 року, укладеного між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ;

- акта про надання юридичних послуг (детальний опис) від 21 травня 2024 року;

- квитанції про сплату послуг від 08 травня 2024 року та від 21 травня 2024 року.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для стягнення на користь позивача з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн, суд виходить з такого.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Здійснюючи тлумачення положень Конвенції, ЄСПЛ у своїх рішеннях указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства»).

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

У статті 133 ЦПК України перелічено види судових витрат. Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Наведене в сукупності свідчить, що розподілу підлягають витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги саме адвоката, а не витрати, пов`язані з наданням юридичної допомоги фізичною особою-підприємцем.

З огляду на те, що позивачем не доведено, а судом не встановлено надання йому професійної правничої допомоги, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з наданням юридичної допомоги у розмірі 4 480,00 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, зважаючи на положення вимог частини першої статті 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнений від сплати позовних вимог, суд дійшов висновку, що судові витрати у вигляді судового збору розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 263, 264, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Григорчук Павло Васильович, Київський обласний державний нотаріальний архів про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

2. Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем 05 травня 2021 року, зареєстрований за № 28658.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

1. Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

2. Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», адреса: 03045, місто Київ, вулиця Набережно-Корчуватська, будинок 27, приміщення 2, ;

3. Третя особа 1 - Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Григорчук Павло Васильович, адреса: 49005, місто Дніпро, вулиця Сімферопольська, будинок 21, приміщення 58;

4. Третя особа 2 - Київський обласний державний нотаріальний архів, адреса: 08205, Київська область, місто Ірпінь, вулиця Северинівська, будинок 34, .

Суддя А.О. Митрофанова