КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9988/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Бірюка Миколи Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 04 березня 2024 року про залишення без задоволення заяви про забезпечення позову у складі судді Тихої О.О.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради про встановлення факту перебування на утриманні та проживання дитини разом з батьком, повернення стягнутих аліментів та додаткових витрат, звільнення від сплати аліментів, стягнення аліментів на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту перебування на утриманні та проживання дитини разом з батьком, повернення стягнутих аліментів та додаткових витрат, звільнення від сплати аліментів, стягнення аліментів на утримання дитини.

01 березня 2024 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на грошові кошти в сумі 156 606 грн 47 коп, які знаходяться на розрахунковому рахунку № НОМЕР_1 , до якого емітовано картку № НОМЕР_2 , відкритому в АТ «Державний ощадний банк України» на ім`я ОСОБА_2 , а також заборонити ОСОБА_2 розпоряджатися, використовувати грошові кошти (готівкові та безготівкові), отримані як аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_3 , не в інтересах дитини.

В обґрунтування заяви зазначено, що заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року з позивача на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти та додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_3 .

Однак, з листопада 2022 року донька постійно проживає з ним за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на повному його утриманні. При цьому, загальна сума стягнутих з позивача аліментів та додаткових витрат на утримання доньки за період з 01 листопада 2022 року по 07 листопада 2023 року становить 156 606 грн 47 коп. Як зазначає позивач, вказані грошові кошти витрачаються відповідачем на власні потреби, без урахування інтересів дитини.

На думку позивача, у разі задоволення позову в частині стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 156 606 грн 47 коп, таке рішення суду може бути не виконане або виконання може бути утруднене, у зв`язку з неможливістю стягнути грошові кошти з відповідача.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 04 березня 2024 року заяву про забезпечення позову залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі адвокат Бірюк М.М. в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 04 березня 2024 рокута ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що ціна позову за позовними вимогами у справі складає 156 606 грн 47 коп.

Вказує, що дитина ОСОБА_3 по теперішній час постійно проживає разом з батьком ОСОБА_1 та продовжується відрахування із заробітної плати аліментів на рахунок відповідачки, які не витрачаються в інтересах дитини.

Зазначає, що на регулярні звернення позивача до відповідачки про необхідність витрачати отримані нею кошти лише в інтересах дитини, остання не реагує та ухиляється від розподілення обов`язку утримувати дитину, хоча б за рахунок коштів ОСОБА_1 стягнутих як аліменти.

Посилається на те, що накладення арешту на розрахунковий рахунок відповідачки в фінансовій установі є ефективним способом, який захистить права та інтереси дитини ОСОБА_3 й водночас, не завдасть шкоди та збитків відповідачці, оскільки вказані кошти не можуть бути використані не в інтересах дитини.

Вважає, що судом першої інстанції не з`ясовано обставини, що мають значення для розгляду заяви про забезпечення позову, а саме врахування прав та інтересів дитини ОСОБА_3 у випадку задоволення позову про стягнення з відповідачки сплачених позивачем ОСОБА_1 аліментів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 04 березня 2024 року - без змін.

Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належно, а тому колегія суддів вважає за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення адвоката ОСОБА_1 та його представника адвоката Бірюка М.М., які просили апеляційну скаргу задовольнити, ОСОБА_2 , яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, з'ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала районного суду зазначеним вимогам закону відповідає.

Згідно п.п. 4, 10 роз`яснень пленуму Верховного Суду України, викладені в постанові «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження в ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст. 151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позов

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, при обранні заходів забезпечення позову слід також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

Судом установлено, що на підставі заочного рішення Оболонського районного суду м. Києві від 09.03.2017 з урахуванням ухвали того ж суду від 07.11.2019, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 починаючи з 01.06.2019 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також додаткові витрати у розмірі 660 грн 60 коп щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Звертаючись з заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в сумі 156 606 грн 47 коп, які знаходяться на розрахунковому рахунку № НОМЕР_1 , до якого емітовано картку № НОМЕР_2 , відкритому в АТ «Державний ощадний банк України» на ім`я ОСОБА_2 , а також заборони відповідачці розпоряджатися грошовими коштами, отриманими у якості аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач зазначив, що з листопада 2022 року донька постійно проживає з ним та перебуває на повному його утриманні, таким чином отримані відповідачем кошти фактично не витрачались на дитину.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасників справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, при цьому забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до ч. 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. Саме по собі накладення арешту на об`єкт нерухомого майна без наміру власника його відчужити та заборона їх відчуження жодним чином не впливає на правовий статус цих прав і на права і законні його інтереси.

Відповідно до частини 5 статті 151 ЦПК України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Відповідно до частини 2 статті 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується, серед іншого накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися коштами або майном, тому може застосуватися у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, коштів або про стягнення коштів. Сума арештованих коштів обмежується розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт має стосуватися майна, належного до предмета спору (такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 15.01.2019 у справі № 915/870/18, від 05.09.2019 у справі № 911/527/19, від 14.02.2020 у справі № 916/2278/19, від 26.11.2020 у справі № 911/949/20, від 24.05.2021 у справі № 910/3158/20, від 20.09.2022 у справі № 916/307/22, від 03.03.2023 у справі № 907/269/22, від 04.04.2023 у справі № 907/268/22, від 04.04.2023 у справі № 915/577/22).

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову у вигляді заборони відповідачці, на користь якої сплачуються аліменти на дитину, розпоряджатися такими коштами не в інтересах дитини, сам по собі вже містить констатацію факту нецільового використання відповідачем аліментів, а тому не може бути визнаний належним способом забезпечення позову, з огляду на його предмет та підстави, та не відповідає меті інституту забезпечення позову - забезпечення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача не встановлений.

Колегія суддів перевіряючи доводи апеляційної скарги, вважає зазначити наступне.

Відповідно до статті 179 Сімейного кодексу України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Заборона батькам або іншим законним представникам дитини, на ім`я яких виплачуються аліменти, розпоряджатися аліментами не за цільовим призначенням, тобто не в інтересах дитини, прямо передбачена нормами закону, а протилежне має доводитися позивачем у встановленому законом порядку належними та допустими доказами.

Заявляючи таку вимогу, як заборону відповідачці розпоряджатися коштами, позивач, уже констатував факт нецільового використання аліментів, й така вимога не може бути задавленою, оскільки фактично наперед вирішує питання, які стосуються розгляду позовних вимог по суту і пов`язані з предметом спору, що суперечитиме ст. 150 ЦПК України.

Обґрунтовано районний суд відхилив й вимогу про накладення арешту на грошові кошти у розмірі 156 606 грн 47 коп, які знаходяться на розрахунковому рахунку відповідачки, оскільки заявником не надано достатніх доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти може у майбутньому істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в частині стягнення з їх відповідачки, вказавши, що позивачем взагалі не доведена наявність грошових коштів у зазначеному розмірі на рахунку відповідачки.

Враховуючи викладене, а також інтереси та не порушення прав усіх учасників справи, кожний з яких має сподівання на законне і справедливе вирішення виниклих спірних правовідносин об`єктивним та безстороннім судом, колегія суддів дійшла до висновку, що в даному випадку накладення арешту на кошти у розмірі 156 606 грн 47 коп, які знаходяться на розрахунковому рахунку відповідачки, а також заборонна ними розпоряджатися є недоцільним.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 .

Доводи скаржника зводяться до незгоди з висновками суду, а отже не можуть бути підставою для скасування ухвали про відмову у забезпеченні позову з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

У судовому рішенні надано правову оцінку доводам апеляційної скарги щодо неналежності та недопустимості доказів, поданих позивачем, при вирішенні судом питання про забезпечення позову.

Ухвала районного суду постановлена з дотриманням вимог процесуального права.

Викладені в ухвалі висновки відповідають обставинам справи й доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Бірюка Миколи Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 04 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 серпня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: