Провадження № 2-з/742/29/24
Єдиний унікальний № 742/4933/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року

Суддя Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області Коваленко А.В., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду заяву адвоката Куц Ярослава Олександровича подану в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

27.08.2024 року до суду звернувся адвокат Куц Ярослав Олександрович в інтересах ОСОБА_1 з заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, а саме просить вжити заходи забезпечення позову у вигляді заборони відчуження 1 / 2 частки нежитлової будівлі (магазину-бару), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 512,3 кв.м., яка на праві спільної сумісної власності подружжя належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 29 липня 2024 року приватним нотаріусом Радченко С.В.

Заява аргументована тим, що 29 липня 2024 року приватний нотаріус Радченко С.В. видала Відповідачці-1 свідоцтво про право власності на 1 / 2 частки у спільній сумісній власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, яке складається з: нежитлової будівлі (магазину- бару), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 512,3 кв.м., що належала Спадкодавцеві на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Заїздською сільською радою 14.11.2007 року.

Із вищевказаними обставинами Позивач не може погодитися, з огляду на те, що вищевказане нерухоме майно будувалося за життя Спадкодавця за особисті грошові кошти Позивача, а видача свідоцтва про право власності на ім`я Відповідача-1 на 1 / 2 частину вказаного нерухомого майна суттєво зменшує частку у спадковому майні, яке підлягає спадкуванню за законом. Саме тому у

У позивача виникла необхідність звернутися до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Радченко С.В. про визнання свідоцтва про право власності на ім`я ОСОБА_2 від 29.07.2024 року недійсним, скасування реєстраційної дії та визнання право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Проте, станом на сьогоднішній день, поки триває підготовка позовної заяви, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 систематично чинять перешкоди Позивачу у користуванні вищевказаним об`єктом нерухомого майна, ініціюючи сварки і закидаючи погрози у бік Позивача стосовно того, що ОСОБА_2 відчужить свою 1 / 2 частину вказаного майна на користь ОСОБА_3 , що дасть останньому перевагу у частках у спадковому майні перед Позивачем, внаслідок чого останній не матиме доступу до вказаного об`єкту нерухомого майна.

За таких обставин, у Позивача виникла необхідність у подані даної заяви про забезпечення позову шляхом заборони відчуження 1 / 2 частки нежитлової будівлі (магазину-бару), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 512,3 кв.м., яка на праві спільної сумісної власності подружжя належить Відповідачу-1. Оскільки, невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові №6-605цс16 від 25.05.2016 року, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Прийняття рішення про забезпечення позову доцільне лише в разі достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Суд зазначає, що обрання належного й такого, що відповідає предмету спору, заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співмірності виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 914/2072/20.

Отже з наведених обставин викладених у заяві з урахуванням доказової бази на які посилається Заявник (Позивач), суд вважає, що вжиття наведених заходів забезпечення позову спрямоване виключно на заборону вчинення відповідних дій, що мають тотожне значення з вимогами викладеними в позові.

Отже, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

При вивченні поданої заяви суд встановив, що позивач має намір звернутися до суд з позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Радченко С.В. про визнання свідоцтва про право власності на ім`я ОСОБА_2 від 29.07.2024 року недійсним, скасування реєстраційної дії та визнання право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом .

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову у вигляді заборони відчуження 1 / 2 частки нежитлової будівлі (магазину-бару), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 512,3 кв.м., яка на праві спільної сумісної власності подружжя належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 29 липня 2024 року приватним нотаріусом Радченко С.В.

Вивчивши подану заяву про забезпечення позову суд вважає, що позивачем не доведено, що у даному випадку невжиття заходу забезпечення позову, про який просить позивач, унеможливить виконання можливого рішення суду про задоволення його позову, а також, що забезпеченням позову не буде порушено баланс інтересів сторін.

Аргументи заявника про те, що ОСОБА_2 погрожує відчужити належну їй частку спірного майна є лише припущеннями , які не підтверджені належними та допустимими доказами..

В силу частини 10 статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Суд вважає, що позивачем не доведена неможливість виконання рішення суду про задоволення позову про визнання свідоцтва про право власності на ім`я ОСОБА_2 від 29.07.2024 року недійсним, скасування реєстраційної дії та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом , без застосування заходу забезпечення позову .

Із наведеного слідує, що зміст заяви про забезпечення цивільного позову не дозволяє дійти переконливого висновку про існування обставин, які є підставою для забезпечення позову, оскільки позивачем не наведено жодних належних та достатніх доводів в підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

За таких обставин та з урахуванням всебічного дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, враховуючи вищевикладені приписи законодавства, відсутні передбачені законом підстави для задоволення заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. 149-151, 153, 260-261, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви адвоката Куц Ярослава Олександровича поданої в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: Анатолій КОВАЛЕНКО