Постанова

Іменем України

06 серпня 2024 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/11041/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач)

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

за участю секретаря Марченка М. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Бориспільського районного суду Київської області

від 19 грудня 2023 року

в складі судді Муранової-Лесів І. В.

у цивільній справі №757/47603/19-ц Бориспільського районного суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення аліментів на неповнолітню дитину

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року позивач звернувся до Бориспільського районного суду Київської області з вказаним позовом в якому посилаючись на те, що вони із ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає із ним просив:

- стягнути зі ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000,00 грн в місяць від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття з обов`язковою щорічною індексацією відповідно до закону;

- стягнути зі ОСОБА_2 на свою користь аліменти за минулий час у сумі 830 000,00 грн, що визначається з розрахунку 10 000,00 грн в місяць за період з 01.01.2015 до дня пред`явлення цього позову (83 календарні місяці).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2021 року у справі №359/7852/20 було розірвано шлюб між сторонами. Від шлюбу мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначав що, ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02.11.2020 у справі №359/7852/20, з урахуванням рекомендацій Комісії з питань захисту прав дитини щодо розв`язання спору між батьками про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено його проживання разом з батьком ОСОБА_1 .

Крім того, зазначає, що вони з відповідачкою проживають окремо та разом з ним проживає дитина ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Стверджував, що відповідач в повному обсязі не виконує своїх обов`язків по утриманню сина, який постійно потребує нормального дитячого харчування, медичного догляду, одягу, оплати навчання, гуртків (секцій), сплати комунальних платежів, щорічного відпочинку, тощо.

Також зазначав, що відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов від 20.09.2019, від 16.03.2021, від 18.10.2021 відповідач участі в вихованні та забезпеченні дитини не бере, а позивач разом з сином проживають за адресою: АДРЕСА_2 . Вказане житло відповідно до договорів оренди від 06.11.2016 року, від 12.03.2018 року, від 01.12.2020 року позивач самостійно наймав за власний рахунок житло для проживання разом з дитиною.

Відповідачка, заперечуючи проти позовних вимог, подала відзив на апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

У відзиві зазначала, що обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів, що позивач вчиняв до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та не привів жодних доказів ухилення відповідача від сплати аліментів. Крім того, існує судове рішення про відібрання у позивача дитини без позбавлення його батьківських прав, а тому відсутні підстави для стягнення з неї аліментів.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції не врахував висновків, висловлених у постанові Верховного Суду від 29.06.2022 у справі №596/826/21-ц, а саме, що зміна батьком місця проживання дитини без згоди матері, з якою дитина фактично проживала, не можуть бути підставою для відмови у стягнення аліментів та звільненні від сплати аліментів. У даній справі підтверджено фактичне проживання дитини з батьком.

В іншому доводи апеляційної скарги зводяться до порушення процесу суддею першої інстанції та посилання на наявність у її діях дисциплінарного проступку, через тривале виготовлення повного тексту судового рішення, як зазначав скаржник, впродовж 4 місяців.

За вказаних обставин, просив скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19.12.2023 та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача - ОСОБА_7., перебуваючи в судовому засіданні 06.08.2024 у режимі відеоконференцзв`язку надав пояснення тотожні, зазначеним в апеляційній скарзі, підтримав її та просив задовольнити з підстав, наведених в ній.

Відповідачка в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вислухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та пояснення відповідачки, дослідила матеріали справи, перевірила законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає залишенню без задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час суд першої інстанції виходив з відсутності доказів на підтвердження вживання позивачем заходів для стягнення аліментів та відповідачка ухилялася від їх сплати, а відмова у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів з дня подання даного позову мотивована наявністю судового рішення про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Суд встановив, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.10.2003, який було розірвано рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 17.09.2021 у справі №359/7852/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, та яке набрало законної сили 19.10.2021 (т. 1, а. с. 12-15).

У шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_3 , що встановлено вищевказаним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.09.2021, а також підтверджується копією свідоцтва про народження (т. 1, а. с. 11).

Крім того, зі змісту цього рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.09.2021 (справа №359/7852/20) встановлено, що ухвалою суду від 17 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини, стягнення аліментів, в частині вимог щодо визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів - залишено без розгляду (т. 1 а. с. 12).

Зі змісту рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року у справі №359/10024/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини (т. 2 а. с. 95-102, 158-165) встановлено, що з відповідним позовом до Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_2 звернулася у жовтні 2021 року.

Так, вказаним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2023 року, залишеним в силі постановою Київського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року у справі №359/10024/21 (т. 2 а. с. 95-102, 158-165) позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини задоволено. Визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини залишено без задоволення.

За змістом вказаного рішення Бориспільського міськрайонного суду від 19 квітня 2023 року (справа №359/10024/21) висновком органу опіки та піклування, який затверджений рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 12.09.2022 №412, рекомендовано визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з його матір`ю ОСОБА_2 (т. 1 а. с. 132-136).

Крім того, зазначено, що суд бере до уваги вказаний висновок органу опіки та піклування, який затверджений рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 12.09.2022 року №412, і не бере до уваги висновок цього органу, який затверджений рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 29.06.2021 року №480, оскільки в останньому висновку зазначені фактичні обставини, які мали місце значно раніше.

Судом вірно зазначено, що долучена позивачем до позовної заяви копія висновку Органу опіки та піклування Бориспільської міської ради про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області за №480 від 29 червня 2021 року, яким рекомендовано визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його батьком, громадянином ОСОБА_1 , та який було підготовлено на підставі ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02.11.2020 року у справі № 359/7852/20 (т. 1 а. с.7-10), є неналежним і недопустимим доказом, який втратив чинність, оскільки подавався в іншій цивільній справі, а також у зв`язку із залишенням відповідної позовної вимоги у вказаній цивільній справі без розгляду.

Судом також враховано, що ця обставина свідчить про те, що станом на 05.10.2020 (дату звернення ОСОБА_2 з позовом про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини з матір`ю та стягнення аліментів) існував спір між батьками малолітнього ОСОБА_3 щодо визначення його місця проживання та порядку участі батьків у його утриманні, зокрема позивач оспорювала дії відповідача щодо одноосібного визначення місця проживання сина з ним у протиправний спосіб. Разом із з цим зустрічних позовних вимог у вказаній справі ОСОБА_1 про визначення місце проживання сина з батьком та стягнення аліментів з матері ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина, заявлено не було.

Ухвалюючи відповідне рішення щодо визначення місця проживання малолітнього сина сторін з матір`ю судом враховувалися та надавалася оцінка зазначеним позивачем обставинам та доказам, які також бути подані у цій справі на підтвердження факту перебування сина сторін на утриманні та вихованні позивача.

Натомість, як встановлено судом, з позовом про стягнення аліментів на свою користь на утримання малолітнього сина позивач ОСОБА_1 звернувся до суду 01 грудня 2021 року.

Також встановлено, що Бориспільським міськрайонним судом було ухвалено рішення від 29 березня 2023 року у цивільній справі №359/1538/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання і повернення дитини без позбавлення батьківських прав, яким позов ОСОБА_2 задоволено, вирішено: відібрати у ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (закордонний паспорт НОМЕР_1 ), без позбавлення батьківських прав (т. 2 а. с. 85-93). На час ухвалення оскаржуваного рішення у даній справі рішення Бориспільського міськрайонного суду від 29 березня 2023 року не набрало законної сили, та на час перегляду справи апеляційним судом встановлено, що законної сили судове рішення у справі №359/1538/21 набрало 27.03.2024.

З огляду на викладене судом вірно враховано, що станом на дату звернення ОСОБА_1 до суду з вказаним позовом про стягнення аліментів 01.12.2021 існував спір між батьками малолітнього ОСОБА_3 щодо визначення його місця проживання та порядку участі батьків у його утриманні за позовами ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, поданого у жовтні 2021 року та позову ОСОБА_2 про відібрання і повернення дитини без позбавлення батьківських прав, поданого 23.02.2021.

Отже суд дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав стягнення аліментів на користь позивача на утримання їх спільного з відповідачкою сина, то і в цій частині суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, зважаючи на те, що рішенням суду у справі №359/1538/21, яке набрало законної сили, місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено з його матір`ю - ОСОБА_2 , відповідачкою у даній справі.

З цих же підстав колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для стягнення аліментів за час фактичного проживання дитини з батьком, адже на час звернення до суду із вказаним позовом уже існували судові спори про визначення місця проживання дитини та відібрання дитини у батька без позбавлення батьківських прав.

Колегія суддів не приймає посилання скаржника на висновки, висловлені у постанові Верховного Суду у справі №596/826/21, оскільки правовідносини у справі, що переглядалася Верховним Судом та у даній справі не є тотожними. Так, у справі №596/826/21 колегія суддів дійшла висновку про те, що зміна місця проживання батьком дитини без згоди матері не може бути підставою для припинення стягненні аліментів з батька, з урахуванням відсутності визначеного місця проживання дитини за законом або за рішенням суду, в той час як у даній справі на час звернення до суду з позовом про стягнення аліментів, вже існував спір про визначення місця проживання дитини, і на час ухвалення судового рішення у даній справі, набрало законної сили рішення суду, яким визначено місце проживання дитини з матір`ю, за її позовом, який передував позову ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Крім того, слід зазначити, що даний правовий висновок не може бути взятий до уваги суду, оскільки у цій справі, касаційний суд, встановивши неповне з'ясування судами попередніх інстанції обставин справи, направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Також колегія суддів погоджується із висновком суду, що більшість доказів зібрані позивачем та стосуються періоду, коли сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та проживали однією сім`єю, зокрема: Акт обстеження житлово-побутових умов від 20.09.2019 (т. 1 а. с. 19); Договори оренди квартири (будинку) від 06.11.2016 від 12.03.2018, від 01.12.2020 (т. 1 а. с.23-29); довідка Дитячо-юнацької футбольної школи ім. В. Лобановського вих.№18 від 23.09.2019 (т. 1 а. с. 29); довідка Бориспільської дитячо-юнацької спортивної школи вих. №02-22-200 від 18.11.2020 (т. 1 а. с. 30); довідки ФОП ОСОБА_5 від 19.06.2020 (т. 1 а. с. 31); довідка Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу «Веселка» вих.№08-01/220 від 24.09.2019 (т. 1 а. с. 35); довідка ФОП ОСОБА_6 вих.№01-02/20 від 01.08.2020 (т. 1 а. с. 36); довідка Бориспільського навчально-виховного комплексу «Ліцей «Дизайн-освіта» імені Павла Чубинського - Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів» вих.№38 від 23.06.2020 (т. 1 а. с. 27).

Будь-яких доказів того, що до звернення до суду з цим позовом ОСОБА_1 вживав заходів для стягнення аліментів з відповідачки, матеріали цивільної справи не містять.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст.184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати; у цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

За вказаних обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач не надав доказів, що до звернення відповідачки до нього з позовом про визначення місця проживання дитини, а також до звернення до суду з цим позовом, вживав заходів для отримання аліментів від відповідачки ОСОБА_2 . У зв`язку з цим позовна вимога щодо стягнення аліментів за минулий час (за 83 місяці, що передують зверненню до суду) є необґрунтованою та безпідставною.

З урахуванням вищенаведеного відсутні підстави для залучення до участі у даній справі Міністерства юстиції України у якості третьої особи, оскільки колегія суддів погодилася з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для відмови у задоволенні позову. Більше того, Мінінстерство юстиції України не залучається до участі у розгляді справ про стягнення аліментів між сторонами - громадянами України та виконує функції пов`язані з міжнародним стягненням аліментів лише за наявності правових підстав, судового рішення, тощо.

Доводи скаржника щодо тривалого виготовлення суддею повного тексту оскаржуваного судового рішення не можуть бути підставою для скасування судового рішення. Більше того, з резолютивної частини судового рішення вбачається, що повний текст виготовлено 29.12.2023, тобто протягом 10 днів з дня постановлення судового рішення.

За вказаних обставин відсутні підстави для залучення до участі у розгляді даної справи Вищої ради правосуддя у якості третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки судом вірно установлено обставини відсутності доказів на підтвердження вживання позивачем заходів для стягнення аліментів та ухилення відповідачки від їх сплати та наявністю судового рішення про визначення місця проживання дитини з матір`ю, суд дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апеляційної скарги та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, судове рішення відповідає вимогам законності та вмотивованості.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає в апеляційній скарзі позивач.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права та не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду м. Києва від 19 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 06 серпня 2024 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська