справа № 381/1122/24
головуючий у суді І інстанції Соловей Г.В.
провадження № 22-ц/824/9478/2024
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 серпня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Шкварка Андрія Володимировича на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Фастівської міської ради Київської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в :

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області із позовом до Фастівської міської ради Київської області, у якому просила суд:

встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 , що відкрилась після смерті її матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_4 , що відкрилась після смерті його дружини ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 2/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом на 2/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті батька ОСОБА_4 , який фактично прийняв після смерті дружини ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач ОСОБА_1 об`єднує вимоги: про встановлення факту прийняття спадщини та про визнання права власності, які підлягають розгляду в порядку різних проваджень - окремого провадження та позовного провадження.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Шкварко А.В. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2024 року та направити справу до Фастівського міськрайонного суду Київської області для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що метою звернення ОСОБА_1 до суду із вимогами про встановлення факту прийняття спадщини є встановлення у судовому порядку обставин, необхідних для прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , зокрема з метою наступного вирішення питання про право власності на спадкове майно - 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з чим, апелянт вважає, що факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає встановленню у порядку окремого провадження, оскільки існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.

Відповідач, повідомлений належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги наухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами 1, 2 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що об`єднання заявлених позивачем вимог в одному провадженні є недопустимим у силу положень цивільного процесуального законодавства, оскільки передбачає інший порядок розгляду такої категорії справ та дотримання певної форми звернення з такими вимогами до суду, що є підставою для повернення позову на підставі пункту 2 частини 4 статті 185 ЦПК України.

Частиною 1 статті 188 ЦПК України визначено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Таким чином, цією нормою процесуального права закріплено право позивача об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості ухвалення різних рішень за однакових обставин.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, які пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача.

Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються.

Згідно з частинами 4, 5 статті 188 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Дві позовні вимоги, заявлені ОСОБА_1 , стосуються встановлення факту прийняття спадщини.

Визначальною обставиною під час розгляду справи про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Позивачем також заявлена вимога про визнання права власності на спадкове майно, відносно якого нею також порушується питання про встановлення факту прийняття спадщини, що свідчить про те, що встановлення цих фактів пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне, а отже підлягає розгляду у порядку позовного, а не окремого провадження.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що позивачем ОСОБА_1 об`єднано вимоги, які підлягають розгляду в порядку різних проваджень - окремого провадження та позовного провадження.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про наявність підстав для повернення позовної заяви. У зв`язку з цим колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шкварка Андрія Володимировича задовольнити.

Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська