У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2024 року справа № 542/1003/24

провадження № 2-н/542/201/24

Суддя Новосанжарського районного суду Полтавської області Кашуба М.І., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз Збут» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 6239,77 грн,

в с т а н о в и в:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз Збут» звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу та просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожитий природний газ в розмірі 6239,77 грн.

В обгрунтування заяви зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз Збут» надає послуги з постачання природного газу споживачу ОСОБА_1 , який має особистий рахунок № НОМЕР_1 , що закріплений за адресою: АДРЕСА_1 (далі - боржник).

Боржник не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання, а саме: не сплачує за надані послуги з газопостачання.

Вказав, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз Збут» свої зобов`язання по наданню послуг безперервного постачання природного газу виконалао належним чином.

Згідно з довідкою виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Надаючи оцінку обставинам, що викладені у заяві про видачу судового наказу та доданим до неї документам, суддя прийшов до наступного висновку.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження (ч. 2 ст. 19 ЦПК України).

За частиною 3 статті 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

У статті 161 ЦПК України наведений вичерпний перелік підстав, за якими може бути виданий судовий наказ.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Статтею 162 ЦПК України передбачено, що заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Загальні правила підсудності визначені у §3 глави 2 ЦПК України. При цьому, загальні правила підсудності охоплюють усі види територіальної підсудності, а не лише підсудність справ за місцем проживання або місцезнаходження відповідача, передбачену ст. 27 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Звертаючись із заявою про видачу судового наказу, заявник в особі ТОВ «Полтавагаз Збут» посилався на те, що боржник ОСОБА_2 є споживачем природного газу у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 належним чином не виконує зобов`язання щодо сплати заявнику за надані послуги з безперервного постачання природного газу у результаті чого виникла заборгованість у розмірі 6096,16 грн.

Предметом заяви у даній справі є зобов`язання, які випливають з надання послуг по безперервному постачанню природного газу, а такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна. Заява про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності відповідно до положень ст. 30 ЦПК України.

У відповідності до положень п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (наприклад, це позови про право власності на таке майно; про правоволодіння і користування ним).

У справі № 462/7217/18 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в Постанові від 11.07.2019 року зазначив, що правила ст. 30 ЦПК України про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна (наприклад, звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо).

Як зазначено в правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 07.07.2020 у справі № 910/10647/18, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Надання безперервного постачання природного газу нерозривно пов`язане з об`єктом нерухомого майна, зокрема вищезазначеним житловим будинком, користувачем чи власником якого є ОСОБА_2 .

Позов, або заява про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна, має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 року у справі №638/1988/17, провадження № 61-30812св18.

Так, у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17 зазначено, що правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно. Предметом позову у цій справі є зобов`язання, які випливають з надання послуг централізованого постачання холодної води та водовідведення. Такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна. З урахуванням наведеного, позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18, зазначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є заборгованість, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладено щодо користування нерухомим майном, поширюються правила виключної підсудності.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Та ці положення процесуального закону повністю враховані судом першої інстанції.

Зважаючи на те, що заборгованість по оплаті за послуги з безперервного постачання природного газу виникла за житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 , який знаходиться в межах територіальної юрисдикції Полтавського районного суду Полтавської області, дана справа підсудна саме цьому суду.

Отже, заява про видачу судового наказу подана без врахування вимог ст. 30 ЦПК України, тобто з порушенням правил підсудності.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями правил підсудності.

Враховуючи вищевказані обставини, норми процесуального права та правові позиції Верховного Суду, суддя приходить до висновку що заявнику слід відмовити у видачі судового наказу, оскільки вказане житлове приміщення знаходиться поза межами територіальної юрисдикції Новосанжарського районного суду Полтавської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись статтями 163, 165, 167 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз Збут» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ в розмірі 6239,77 грн.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Кашуба М.І.