КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2024року місто Київ

справа № 363/503/24

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ящук Т.І.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Чіркова Г.Є., повний текст рішення складено 18 березня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2024 року позивач ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №1116-9701 від 22 листопада 2022 року у розмірі 47500 грн., яка складається із: простроченої заборгованості за кредитом - 9500 грн.; простроченої заборгованості за процентами - 38000 грн.

В обґрунтування вимог посилався на те, що 22 листопада 2022 року між сторонами був укладений за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1116-9701, який разом із Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір.

Вказував, що кредитний договір, відповідно до норм ч.1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».

Зазначав, що позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор А8836 для підписання кредитного договору №1116-9701 від 22 листопада 2022року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів.

Відповідно до умов договору, відповідач отримала кредит у розмірі 9500грн., строк кредитування 300 днів, базовий період - 14 днів, процентна ставка стандартна - 1,50% від початкової суми кредиту за кожен день користування кредитом; процентна ставка знижена - 1,20%.

Посилався на те, що ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» свої зобов`язання виконав належним чином, надавши відповідачу кредит на картковий рахунок, однак останній умови кредитного договору не виконує, грошові кошти не повертає, а тому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області позов ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №1116-97 від 22 листопада 2022 року в розмірі 47500 грн., а також судовий збір в розмірі 2422, 40 грн., а всього 49922,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції,відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просила рішення суду скасувати частково та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково, а саме щодо стягнення суми тіла кредиту у розмірі 9500 грн. В іншій частині позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що належного розрахунку, який би узгоджувався з матеріалами справи, умовами кредитного договору, позивач не представив, хоча в цій частині саме на ньому лежить процесуальний обов'язок доказування, а тому цей конкретний позов не може бути задоволений, оскільки він не є обгрунтованим, а позовні вимоги недоведені.

Вказувала, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами наявність кредитної заборгованості, її розмір та період за який слід розраховувати розмір заборгованості, а також позивачем не надано до суду виписки з рахунку, у випадку, якщо він був відкритий на ім'я відповідача.

Зазначала, що заявлені позивачем суми процентів до стягнення не грунтуються на умовах кредитного договору і наданому, самим же позивачем, розрахунку, а тому і не підлягають задоволенню.

Посилалась на те, що наданий розрахунок суми заборгованості не є належним та допустимим доказом, який підтверджує наявність суми боргу перед позивачем та наявність самої заборгованості, оскільки він не є первинним бухгалтерським документом.

Вказувала, що надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлені працівниками ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» - є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоведеного розміру всієї суми непогашеного кредиту.

Зазначала, що договір укладений між нею та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» є таким, що порушує її права як споживача та підлягає визнанню недійсним в частині нарахування процентів за користування кредитом за договором №1116-9701 від 22 листопада 2022 року.

Посилалась на те, що позивачем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» не надано до суду доказів оформлення та укладення між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, Пам'ятки клієнта і Тарифів, щоб в сукупності із заявою, свідчило про укладення в належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг.

Вказувала, що розмір нарахованих відсотків значно перевищує розмір заборгованості за кредитом.

23 липня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду від позивача ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, в редакції, яка діяла на час відкриття апеляційного провадження у справі.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки дана справа є малозначною, тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 березня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»заборгованості в розмірі 9500 грн. не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині задоволення позовних вимог ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 вищезазначеного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з матеріалів справи, 22 листопада 2022 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії №1116-9701 у формі електронного документу, який було підписано з використанням одноразового ідентифікатора (одноразового паролю) А8836, на підставі якого відповідачем був отриманий кредит шляхом безготівкового переказу грошових коштів у розмірі 9500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,50% (стандартна процентна ставка), 1,20% (знижена процентна ставка), строком кредитування на 300 календарних днів.

Відповідно до п.11.1 вказаного договору, цей договір та Правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови договору та надання кредиту. Укладаючи цей догові, позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з Правилами на веб-сайті кредитодавця (https://сreditkasa.ua), повністю розуміє всі їх умови, зобов'язується та погоджується неухильно дотримуватись договору, а тому добровільно та свідомо укладає договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним.

Позивачем також на підтвердження своїх вимог було надано копії: Правил відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки та Паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем електронним цифровим підписом.

Таким чином, підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодилася на визначені у ньому умови кредитування, взяла на себе відповідні зобов`язання.

Виконання позивачем (кредитором) обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 9500 грн. відповідачеві (позичальнику) підтверджується довідкою позивача про перерахування суми кредиту №1116-97 від 22 листопада 2022 року та листом АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Видача коштів здійснювалася за допомогою системи LiqPay.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 27 грудня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитом становить 9500 грн., за процентами - 42351 грн.

Проте, кредитодавець просить стягнути з ОСОБА_1 не всі нараховані відсотки, а лише заборгованість у розмірі 38000 грн.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 47500 грн., суд першої інстанції виходив з того, що отримавши кредитні кошти, відповідачка погодилась сплатити проценти за користування ними у зазначеному розмірі, що обумовлено кредитним договором, графіком платежів та відповідає вимогам ст.ст. 1054, 1056-1 ЦК України. Сам факт того, що нарахування відсотків згідно умов кредитного договору значно перевищує тіло кредиту, підставою для відмови в позові не може бути, оскільки зазначене вимогам Закону України «Про споживче кредитування» та ст.ст.1054, 1056-1 ЦК України не суперечить, а тому суд першої інстанції не вбачав підстав для відмови у стягненні відсотків за користування кредитом.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

З умов кредитного договору вбачається, що заявлений строк користування кредитом, який складає 14 днів є лише обраним позичальником строком користування кредитом, протягом якого може бути використано право користування кредитом за пільговою та/або зниженою процентною ставкою.

За пунктом 4.9 вищевказаного кредитного договору, строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику, складає 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику, строк договору є рівним строку кредитування. Дата повернення (виплати) кредиту 18 вересня 2023 року.

Отже, базовий період - період (строк) протягом якого боржник (позичальник) буде сплачувати саме відсоток за користування кредитом (в даному випадку - 14 днів) (пункт 4.4 договору), а строк кредитування - строк на який видаються грошові кошти позичальнику, якими він може користуватися (в даному випадку 300 днів) (пункт 4.9 договору).

Сторонами було погоджено процентну ставку, яку має сплатити відповідач за користування кредитними коштами у межах строку кредитування з 22 листопада 2022 року та протягом 300 календарних днів.

Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, кредитодавцем за період з 22 листопада 2022 року по 05 грудня 2022 року нараховано відсотки за зниженою процентною ставкою - 1,2% в день, з 06 грудня 2022 року по 17 вересня 2023 року - за стандартною процентною ставкою 1,5 % в день.

Отже, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що проценти за кредитом нараховувались в межах строку кредитування та відповідно до умов кредитного договору, а отже наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованості за відсотками у розмірі 38000 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що договір №1116-9701 від 22 листопада 2022 року підлягає визнанню недійсним в частині нарахування процентів за користування кредитом, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач ОСОБА_1 не зверталась до суду з позовом про визнання вказаного договору недійсним.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на відсутність доказів, які б підтверджували наявність заборгованості та її розмір, оскільки як вбачається з матеріалів справи, позивачем була долучена довідка, яка підтверджує перерахування суми кредиту ОСОБА_1 , при цьому відповідач не надала доказів погашення заборгованості. А відтак, колегія суддів, перевіривши розрахунок заборгованості, приходить до висновку, що він є належним та допустими доказом, при цьому відповідач свого контррозрахунку до суду не надала.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що заявлені позивачем суми процентів до стягнення не грунтуються на умовах кредитного договору і наданому, самим же позивачем, розрахунку, а тому і не підлягають задоволенню, колегія суддів відхиляє, оскільки сторонами у договорі про відкриття кредитної лінії №1116-9701 від 22 листопада 2022 року було погоджено процентну ставку, яку мала сплатити відповідач за користування кредитними коштами у межах строку кредитування та вказаний договір підписаний безпосередньо відповідачем ОСОБА_1 за допомогою електронного одноразового ідентифікатора (одноразовим паролем).

Доводи наведені в апеляційній скарзі зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно оцінки зібраних у справі доказів, зокрема доказів, поданих позивачем на підтвердження його доводів про наявність укладеного з відповідачем кредитного договору.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: