14.08.2024 Єдиний унікальний номер 209/2381/23
Справа № 209/2381/23
Провадження № 2др/205/49/24
14 серпня 2024 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Федотової В.М., за участю секретаря судового засідання Киричок Л.А., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ворона Артема Ігоровича про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на правову допомогу по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення часу спілкування,
У провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебувала вищевказана цивільна справа.
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.07.2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення часу спілкування було задоволено частково. Вирішено усунути ОСОБА_1 перешкоди в реалізації права на виховання та спілкування із малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язавши ОСОБА_2 не чинити перешкоди в спілкуванні батька із малолітньою дитиною. Визначено ОСОБА_1 спосіб його участі у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та час спілкування батька з донькою шляхом систематичних побачень та вирішено питання розподілу судових витрат зі сплати судового збору. В іншій частині у задоволенні позову було відмовлено.

06.08.2024 року представник позивача адвокат Ворон А.І., надав до суду заяву у якій просив суд ухвалити додаткове рішення по справі № 209/2381/23, яким стягнути із позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 25 000 грн. На підтвердження понесення витрат на правову допомогу представником позивача надано відповідні докази.

Від представника відповідача адвоката Медведєвої Л.В. до суду надійшли письмові пояснення на заяву про відшкодування витрат на правову допомогу. В обґрунтування заперечень представник зазначила, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не співмірний зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами. Звернула увагу суду, що вимоги представника позивача є цілком безпідставними у зв`язку із закінченням терміну дії договору про надання правової допомоги з адвокатом від 10.03.2023 року, строк дії якого сплив 10.03.2024 року згідно до пункту 6.1, а угоди про продовження дії договору між представником позивача та позивачем надано до суду не було. Окрім того, описані представником позивача роботи, зазначені в Акті приймання-передачі послуг від 05.08.2024 року та протоколі погодження адвокатського гонорару від 10.03.2023 року, не містять конкретної вартості за кожний вид послуг, що не дозволяє вирахувати вартість послуг, які не підлягають відшкодуванню, наприклад представництво інтересів клієнта в усіх органах державної влади, правоохоронних органів без обмеження їх кількості, подання рішення суду до виконавчої служби, що не відноситься до правової допомоги, яка підлягає відшкодуванню. На думку представника відповідача не підлягає відшкодуванню в якості витрат на правової допомоги участь представника позивача у засіданні органу опіки та піклування, підготовка пакетів документів для суду, учасникам справи, копіювання, друк документів у форматі А4, ознайомлення, вивчення документів, підготовка правової позиції по справі. А протокол погодження адвокатського гонорару від 10.03.2023 року на суму 25 000 грн., не було долучено до матеріалів позовної заяви, хоча він датований 10.03.2023 року. Відповідач ОСОБА_4 не чинила перешкод у спілкуванні з дитиною позивачу, який самоусунувся від спілкування з дитиною, а тому є всі підстави для відмови у задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення про розподіл витрат на правову допомогу. У випадку прийняття судом доказів, поданих представником позивача на відшкодування витрат на правову допомогу просила зменшити їх розмір до 1 500 грн. у зв`язку з відсутністю вини відповідача у створенні спору з позивачем, відсутності заперечень відповідача щодо участі батька у вихованні дитини та відсутності у неї доходу, що дозволить сплатити заявлений розмір витрат за надання правової допомоги. Розгляд заяви просила проводити за її відсутності.

Суд розглядає питання щодо ухвалення додаткового рішення по справі без повідомлення сторін у відповідності до ч. 4 ст. 270 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи та заяви, доходить висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення за наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.07.2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення часу спілкування було задоволено частково. Вирішено усунути ОСОБА_1 перешкоди в реалізації права на виховання та спілкування із малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язавши ОСОБА_2 не чинити перешкоди в спілкуванні батька із малолітньою дитиною. Визначено ОСОБА_1 спосіб його участі у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та час спілкування батька з донькою шляхом систематичних побачень наступним чином:

- перші три місяці з дня набрання даним рішенням суду законної сили у робочі дні (понеділок-п`ятниця) з 17:30 год. до 19:30 год. та кожної суботи з 10:00 год. до 13:00 год., з урахуванням стану здоров`я дитини, її графіка сну та відпочинку, у присутності матері дитини та психолога, забезпечення участі якого покласти на батьків дитини;

- після спливу трьох місяців з дня набрання даним рішенням суду законної сили кожний вівторок, четвер, п`ятницю та суботу з 16:00 год. до 19:00 год. за бажанням дитини та врахуванням стану її здоров`я без присутності матері та психолога з правом батька забирати дитину з дитячого садочка, з можливістю спільного відвідування громадських місць, закладів громадського харчування, розважальних закладів для дітей та спільного відпочинку поза місцем проживання батька;

- у день народження доньки 22 лютого кожного року з 10:00 год. до 12:00 год. без присутності матері;

- у період хвороби доньки безперешкодно відвідувати її за місцем її проживання;

а також шляхом безперешкодного спілкування батька з донькою засобами телефонного, електронного чи іншого зв`язку з урахуванням віку дитини та її режиму дня.

В іншій частині у задоволенні позову було відмовлено. Судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1 073,60 грн. покладено на позивача та стягнуто із відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1 073,60 грн.

Під час судових дебатів представником позивача адвокатом Вороном А.І. було заявлено про стягнення із відповідача понесених позивачем витрат за надання правової допомоги, докази та їх конкретний розмір будуть надані суду протягом встановленого законом 5-денного строку після ухвалення судом рішення у справі.

У своїй заяві, яка була подана в межах встановленого законодавством строку, представник позивача ставить питання про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 25 000 грн., на підтвердження чого надає відповідні докази.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За змістом ст. 133 ЦПК України витрати пов`язані із залученням експертів, проведенням експертизи, а також витрати на правничу допомогу відносяться до витрат пов`язаних з розглядом справи й відповідно входять до складу судових витрат.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини 1 статті 133 ЦПК України).

Згідно із ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката.

Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі№ 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в Постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18.

Також слід зазначити, що відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих адвокатом доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їх пропорційність до предмета спору.

Суд при ухваленні додаткового рішення враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18, згідно склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу представником позивача було надано: копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордер на представництво інтересів ОСОБА_1 адвокатом Ворон А.І., копію договору про надання правової допомоги адвокатом від 10.03.2023 року, копію додаткової угоди № 01 від 10.03.2023 року до договору про надання правової допомоги адвокатом від 10.03.2023 року (протокол погодження адвокатського гонорару) у якій сторони погоди вартість адвокатських послуг у розмірі 25 000 грн., копію акту прийому-передачі робіт до договору до договору про надання правової допомоги адвокатом від 10.03.2023 року, копію квитанції № 05-08 від 05.08.2024 року про сплату позивачем адвокатського гонорару згідно договору від 10.03.2023 року.

Договором про надання правової допомоги адвокатом від 10.03.2023 року передбачено, що конкретний обсяг послуг та оплата за надану юридичну допомогу узгоджуються сторонами у додатковій угоді до цього договору (а.с. 19). Згідно додаткової угоди № 01 до договору про надання правової допомоги адвокатом від 10.03.2023 року, адвокат надає клієнту послуги з комплексного ведення цивільної справи № 209/2381/23, що включає складання адвокатських запитів без обмеження їх кількості для збору всіх необхідних доказів у справі, без обмеження їх кількості, складання та подання заяви про забезпечення позову, складання позовної заяви, відповіді на відзив, заяв та клопотань в ході розгляду справи, представництво інтересів клієнта у всіх органах державної влади та правоохоронних органах всіх рівнів, участь у судових засіданнях у ході розгляду справи без обмеження їх кількості, отримання рішення суду, що набрало законної сили, подання рішення суду на виконання до виконавчої служби.

Враховуючи, що час розгляду зазначеної справи перевищив строк дії договору, а адвокат зобов`язався надавати вищевказані послуги у повному обсязі, підстав вважати, що адвокат діяв не в межах такого договору судом не встановлено.

Таким чином, судом не встановлено невідповідності наданих представником позивача документів на підтвердження надання адвокатом правової допомоги вимогам допустимості та законності.

Суд встановив, що розмір гонорару, визначений позивачем та його представником та передбачений актом приймання-передачі послуг до договору про надання правової допомоги адвокатом 10.03.2023 року, є фіксованим та складає 25 000 грн.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 12.01.2023 року по справі № 910/8342/21 зазначив, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару, зазначення у детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги не є обов`язковим.

При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28.12.2020 року у справі № 640/18402/19 (провадження № К/9901/27657/20).

За висновками Верховного Суду у постанові від 01.09.2022 року у справі № 640/16093/21 визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторін тощо.

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Аналогічні висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04.10.2021 року № 640/8316/20, від 21.10.2021 року у справі № 420/4820/19, від 17.01.2024 року у cправі № 10/2158/23.

Суд враховує критерії, які застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Окрім того, положеннями ч. 4 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Як вбачається із розрахунку суми судових витрат, які позивач очікує понести у справі від 26.04.2023 року, витрати на надання правової допомоги складають 15 000 грн. (а.с. 8), тоді як протоколом погодження адвокатського гонорару від 10.03.2023 року такий розмір визначено у 25 000 грн.

Стороною позивача не доведено, що вони не могли передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Так, розглядаючи надані представником позивача докази понесених витрат на правову допомогу, суд враховує правову позицію Верховного Суду і практику Європейського суду з прав людини, та доходить висновку, що розмір заявлених до стягнення із позивача витрат на правову допомогу в сумі 25 000 грн. не відповідає повною мірою критерію реальності адвокатських витрат і критерію розумності їх розміру, оскільки такі витрати не співставні з обсягом і змістом наданих послуг.

При цьому, суд дослідив питання обґрунтованості витрат та врахував, що справа також не обтяжена великою кількістю доказів, які б потребували вивчення, відтак, не є складною і підготовка до її розгляду, оскільки явно не потребувала значних затрат часу та зусиль професійного адвоката, великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню у вказаній справі, спірні правовідносини не передбачають.

Разом з тим, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача щодо відсутності вини відповідача у створенні спору з позивачем у зазначеній справі, оскільки у відзиві на позовну заяву відповідач просила відмовити у задоволенні позову.

До того ж, Верховний Суд у постановах від 25.05.2021 року у справі № 910/7586/19, від 20.07.2021 року у справі № 922/2604/20, від 18.05.2022 року у справі № 910/4268/21, від 26.10.2022 року у справі № 910/4277/21, від 18.04.2023 року у справі № 903/378/22, від 23.03.2023 року у справі № 921/434/21, від 25.04.2023 року у справі № 910/21424/21 висловлював правову позицію про те, що такі стадії як прибуття до суду чи іншої установи та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта. З урахуванням наведеного, час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами. Зазначені висновки Верховного Суду є сталими та ґрунтуються на аналізі складових часу, необхідного для належного здійснення адвокатом представництва інтересів клієнта.

У постанові Верховного Суду від 20.01.2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 61-16723св20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованому в постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зважаючи на вищевикладене, враховуючи предмет позову, обсяг роботи та кількості годин, необхідних, з точки зору суду, для її виконання фахівцем у галузі права, з урахуванням зібраних та наданих суду доказів, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, оцінюючи в тому числі й необхідність та розумність таких витрат, суд вважає, що заявлена сума у розмірі 25 000 грн. не є співмірною, а відтак доходить висновку про зменшення розміру витрат на правову допомогу до 15 000 грн., що за даних обставин справи, приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, буде справедливим, розумним та співмірним відшкодуванням таких витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 76, 77, 80, 81, 89, 133, 137, 141, 247, 270, 273, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ворона Артема Ігоровича про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на правову допомогу по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення часу спілкування задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі № 209/2381/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення часу спілкування.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , судові витрати по справі у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

В іншій частині у задоволенні заяви відмовити.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Федотова В.М.