Справа №932/812/24
Провадження №2/932/391/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2024 Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Цитульський В.І. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, держави України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

позивач звернувся до суду із позовом у якому просить стягнути із державного бюджету на користь позивача моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. та витрати на оплату правничої допомоги.

Узагальнені доводи учасників справи.

В обґрунтування позову представник позивача, зазначає, що 28 квітня 2021 року інспектором УПП в Дніпропетровській області Краснокутською В.В. відносно позивачки, складено протокол про адміністративне правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі №932/5557/21 від 06.08.2021 провадження відносно позивача закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі 932/5031/21 від 09 серпня 2021 іншого учасника ДТП ОСОБА_2 визнано винним у спричиненні ДТП, учасником якої була позивач. Таким чином, н позивача безпідставно складено протокол, у зв`язку із чим вона зазначала моральної коди, яка виразилася у негативних емоціях, переживаннях, сильному душевному хвилюванні, стресі, постійному психологічному дискомфорті, обмеження звичного ритму життя, витрачання часу на пошук захисника, відвідування суду та судових засідань.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву мотиви якого зводяться до того, що протокол про адміністративне правопорушення є лише доказом у справі про адміністративне правопорушення. Поліцейський діяв в межах наданих йому повноважень, його дії є законними, неправомірними не визнавались. Позивачем не надано будь-яких доказів заподіяння моральної шкоди. Зазначає, що норми ст.1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» до даних відносин не застосовуються. Покликалася на постанову ВС від 21.10.2020 у справі №312/262/18 за яким сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди.

Процесуальні дії вчинені в рамках справи.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання.

Ухвалою судді від 01 квітня 2024 року задоволено заяву про самовідвід судді Кондрашова І.А. та передано цивільну справу для визначення судді в порядку ст. 33 ЦПК України.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 травня 2024 року для розгляду цивільної справи визначений суддя Цитульський В.І.

Ухвалою судді від 27 травня 2024 року цивільну справу прийнято до провадження та вирішено повторно розпочати розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Обставини, встановлені судом.

28 квітня 2021 року інспектором УПП в Дніпропетровській області, лейтенантом поліції Краснокутською В.В., відносно ОСОБА_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Відповідно до вказаного протоколу 28.04.2021 року о 17 год. 08 хв. в м. Дніпро, по вул. Аеропортівська, в районі електроопори №38, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Мазда», реєстраційний номер НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху праворуч, не впевнилась в безпечності та скоїла зіткнення з автомобілем марки «МАН», реєстраційний номер НОМЕР_2 , із напівпричепом, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 , при ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушила вимоги п. 10.1 «Правил дорожнього руху України», затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року, тобто вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі №932/5557/21 від 06 серпня 2021 року провадження відносно позивача закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно вказаної постанови встановлено, що ОСОБА_1 не покидала межі лівої смуги руху, яку вона попередньо обрала для руху, навіть в момент виїзду та руху по перехрестю з кільцевим рухом.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі 932/5031/21 від 09 серпня 2021 року іншого учасника ДТП ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом.

Згідно приписів п.6 ч.1 ст.3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно приписів абзацу другого ч.3 вказаної статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до ч.1 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Згідно п.2 ч.1 ст.2 вказаного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

У відповідності до ст.3 вказаного Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відповідно до ч.5 ст.4 вказаного Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до приписів ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів вказує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного цивільного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного цивільного суду (див. постанови Верховного суду від 13.02.2019 у справі № 130/1001/17 (провадження № 51-7588км18), від 18.01.2021 у справі № Б-23/75-02 (н.р.Б-7346/2-19)).

За правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі №569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону №266/94-ВР і не є у залежності від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу та, чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Разом із тим, за висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (п.90).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 01.04.2021 в справі «Фарзієв та інші проти України» (заява №63747/14 та 23 інших) констатував порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно довічного ув`язнення без перспективи звільнення і постановив, що факт визнання існування порушення становить достатню справедливу сатисфакцію.

Висновки суду.

Із зазначених вище норм законодавства вбачається, що такі стосуються виключно шкоди, завданої посадовими і службовими осами органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Крім того, в частині відносин, які виникають із факту притягнення особи до адміністративної відповідальності, підставою відшкодування моральної шкоди є: незаконне затримання, незаконне накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, незаконна конфіскації майна, незаконне накладення штрафу.

Проте, виконуючи приписи ч.4 ст.263 ЦПК України, суд враховує висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі №569/1799/16-ц. Хоча вказана справа стосувалася відшкодування шкоди заподіяної прокурором, якого визначено у диспозиції ст.1176 ЦК України та згадуваному вище законі, проте її висновок є загальним та стосується усіх випадків «закриття справи про адміністративне правопорушення», при цьому ВС не вказує навіть на необхідність наявності реабілітуючих підстав закриття провадження. Крім того, такий висновок застосовується Верховим Судом незалежно від суб`єкта, який ініціював провадження про адміністративне правопорушення.

Відтак суд приходить до висновку, що закриття справи про адміністративне правопорушення щодо позивача дає йому підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону №266/94-ВР.

Разом із тим відповідно до ч.5 ст.4 Закону №266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Викладене узгоджується із приписами ст.23 ЦК України та відповідає вимогам розумності і справедливості.

Відтак у даній категорії справ позивач повинен обґрунтувати та довести факт завдання йому моральної шкоди. І у випадку такого доведення, враховуючи, що така завдана незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, така шкода підлягає відшкодуванню.

Разом із тим позивачем не наведено жодного обґрунтування факту завдання їй моральної шкоди - понесення душевних страждань, порушення її нормальних життєвих зв`язків, необхідності додаткових зусиль для організації свого життя.

Факт закриття справи про адміністративне правопорушення, може становити достатню справедливу сатисфакцію, а задоволення позову у даному випадку може привести до безпідставного збагачення позивача.

Суд звертає увагу, що позивач має право звернутися із цивільним позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої винуватцем дорожньо-транспортної пригоди.

Керуючись ст.ст.12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, держави України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 07.08.2024.

Суддя: В.І.Цитульський