Справа №442/4977/23
Провадження №2/442/66/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2024 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої-судді - Грицай М.М.

секретар судового засідання - Антоненко В.О.,

з участю представника позивача - адвоката Партики О.В.,

представника третьої особи - Костик М.П. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Дрогобицької міської ради Львівської області, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про визначення місця проживання неповнолітньої дитини.

Позов мотивує тим, що 23.06.2021 уклала шлюб зі ОСОБА_3 , що згодом розірваний за рішенням суду від 22.07.2022. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась дочка ОСОБА_4 . Відповідно до рішення суду від 07.09.2021 ухвалено стягувати зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на неповнолітню дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.08.2021 і до досягнення дитиною повноліття, а також стягувати зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн щомісячно, починаючи з 06.08.2021 і до досягнення дитиною ОСОБА_7 трирічного віку. Дитина з народження проживає з нею та її батьками. Відповідач самоусунувся від виховання дитини і свій батьківський обов`язок щодо участі у житті дочки виконує лише сплатою аліментів. Вона зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дочки з нею закордон з метою її оздоровлення відповідно до рекомендацій лікарів, проте відповідач відмовився надати нотаріально посвідчену згоду, пояснюючи це тим, що має власні плани на дочку, тобто намір змінити її місце проживання. У зв`язку з наведеним, вона бажає остаточно вирішити спір з відповідачем, визначивши місце проживання неповнолітньої дочки за адресою її проживання.

У свою чергу, відповідач подав відзив, де заперечив щодо задоволення позову, оскільки викладені обставини у позові щодо самоусунення відповідача від виховання доньки ОСОБА_7 не відповідають фактичним обставинам справи та між сторонами відсутній спір про визначення місця проживання дитини, тому вважає позов безпідставним та необгрунтованим. Місце проживання дочки визначено сторонами за адресою: квартира АДРЕСА_1 , де також зареєстрована та проживає мати дочки ОСОБА_8 , що слідує з довідки про склад сім`ї, що не оспорюється відповідачем. Отож, між батьками відсутній спір про місце проживання їх дочки. З 28.04.2022 ОСОБА_3 зарахований до військової частини НОМЕР_1 , що вбачається з військового квитка. А згідно довідки за № 466 від 13.02.2023, відповідач у період з 01.06.2022 по 19.12.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, діючи на підставі бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №16дек/бр від 24.02.2022, наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2022 №138, наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 19.12.2022 № 341. Відповідно до довідки №270 від 14.08.2023, ОСОБА_3 на даний час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , що також вбачається з військового квитка. Наведені обставини вказують на те, що ОСОБА_3 з об`єктивних причин відсутній у м. Дрогобичі, оскільки перебуває на військовій службі, що перешкоджало йому повсякденно приймати участь у вихованні доньки ОСОБА_9 . Однак, характер військової служби на даний час дозволяє відповідачу бачитися з донькою щосуботи та щонеділі. Проте, відповідач чинить йому у цьому перешкоди, що спонукало його звернутися до Служби у справах дітей Дрогобицької міської ради із заявою про встановлення часу для вільного спілкування з донькою і участі в її вихованні батьком, який проживає окремо. З аналізу вказаних обставин слідує, що з боку позивача відсутнє безспірне твердження про те, що відповідач самоусунувся від виховання дочки ОСОБА_7. ОСОБА_2 має на меті здобути право на виїзд закордон разом з малолітньою дитиною без погодження з батьком дитини, але шляхом отримання судового рішення про визначення місця проживання дочки. Такий стан речей порушить його права як батька, оскільки унеможливить його спілкування з дитиною, враховуючи, що останній не має права виїзду за межі України та водночас є на шкоду гармонійному розвиту та вихованню малолітньої ОСОБА_7, а тому просить відмовити в задоволенні позову.

У судовому засіданні представник позивача підтрмала позовні вимоги, вказала, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини. Додатково зазначила, що дитина не проживає за місцем реєстрації, а відповідач взагалі не відвідує дитину.

Представник відповідача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, заперечив щодо задоволення позову та просив відмовити у задоволенні такого.

Представник третьої особи у судовому засіданні зазначила, що до Служби у справах дітей зверталася позивач з заявою про визначення місця проживання дитини. Щодо вирішення питання щодо задоволення позову покладається на думку суду.

Заслухавши представників позивача та третьої сторони, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.07.2022 у справі №442/3749/22, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №332, її батьками є: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , що вбачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 .

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07.09.2021 у справі №442/6065/21 ухвалено стягувати зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 ,аліменти на неповнолітню дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.08.2021 і до досягнення дитиною повноліття; стягувати зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн щомісячно, починаючи з 06.08.2021 і до досягнення дитиною ОСОБА_7 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_4 , позивач змінила прізвище з « ОСОБА_10 » ОСОБА_11 на ОСОБА_12 , актовий запис №16.

Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 30.06.2023 за адресою: АДРЕСА_2 , до складу сім`ї/зареєстрованих входять ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з довідкою КНП «Дрогобицька міська дитяча лікарня» ДМР від 05.07.2023, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , знаходилась у стаціонарі по догляду за хворою дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , згідно виписок за 2022-2023 р.р.

Відповідно до листа ЗДО (ясла-садок) №15 «Лелеченька» ДМР Львівської області (ЗДО №15) від 07.07.2023 за №01-25/69, ОСОБА_7 відвідує групу раннього віку № НОМЕР_5 з 01.06.2023. Батько участі в освітньому процесі ЗДО не приймає. Жодного разу в ЗДО не з`являвся. Справами, що стосується відвідування та перебування ОСОБА_7 у ЗДО, займається її мати ОСОБА_2 .

Поряд з цим, слід зазначити, що на підставі Указу Президента України від 24.02.2022р. за № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» 27.04.2022р. ОСОБА_3 призваний на військову службу.

Так, з 28.04.2022 ОСОБА_3 зарахований до військової частини НОМЕР_1 , що вбачається з військового квитка серії НОМЕР_6 . Згідно довідки за №466 від 13.02.202,3 відповідач у період з 01.06.2022 по 19.12.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, діючи на підставі бойового розпорядження командира військової частини в/ч НОМЕР_1 №16 дек/бр від 24.02.2022, наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2022 № 138, наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 19.12.2022 № 341.

Відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_2 №270 від 14.08.2023 за №270, солдат ОСОБА_3 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 , що також вбачається з військового квитка серії НОМЕР_6 .

Згідно з витягом з рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 19.09.2023 за №234, вирішено встановити ОСОБА_3 , який проживає в АДРЕСА_3 , наступний порядок спілкування та участі у вихованні з його малолітньою дочкою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4 : кожної першої та третьої суботи місяця з 11.00 год до 13.00 год, кожної другої та четвертої неділі місяця з 15.00 год до 17.00 год у присутності матері дитини ОСОБА_2 за попереднім погодженням з нею батька ОСОБА_3 щодо місця зустрічі в громадських місцях Львівської області. Попереджено батьків про адміністративну відповідальність за невиконання даного рішення.

Як вбачається з листа ВЧ НОМЕР_7 від 30.10.2023 за №5712/1, участь військвослужбовця ОСОБА_3 у судовому засіданні у Дрогобицькому міськрайонному суду Львівської області (м. Дрогобич) можлива за наявності судової повістки про виклик для участі в судовому розгляді, його короткочасна участь у судовому засіданні не вплине на стан боєздатності ВЧ НОМЕР_7 або можливість виконання визначених її завдань.

Отже, у зв`язку з тим, що сторони разом не проживають та розірвали шлюб згідно з рішенням суду, між ними виник спір щодо визначення місця проживання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України та ч. 1 ст. 160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно.

Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Згідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання.

Враховуючи, що позивач фактично проживає з малолітньою дочкою ОСОБА_7, самостійно дбає про неї, утримує та виховує, яка у свою чергу прихильна до неї, піклується про дочку, із урахуванням віку дитини, зважаючи на те, що батько не відвідував дитину та не цікавиться життям дочки, суд вважає, що на даний час проживання малолітньої ОСОБА_7 з матір`ю буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи, й позитивно сприятиме її розвитку як психологічному, так і фізичному.

Щодо твердження сторони відповідача про відсутність спору, то суд зазначає, що відсутність спору характеризується тим, що між сторонами не залишається неврегульованих питань, а тому задоволення матеріально-правової вимоги позивача за такої ситуації є недоцільним та таким, що не призведе до виникнення бажаних позивачем наслідків, які вже досягнуті сторонами з урахуванням їх домовленості між собою.

Саме по собі пред`явлення ОСОБА_2 позову про визначення місця проживання дитини з матір`ю, а звернення відповідача до Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради з заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення участі батька у спілкуванні з дитиною дає підстави для висновку, що між сторонами наявні неврегульовані питання щодо визначення місця проживання дитини. Відповідно до відзиву, відповідач не заперечує проти проживання дитини разом з позивачем, проте, з позову вбачається, що відповідач зазначав матері дитини про свої наміри проживання з дочкою. Водночас, позивач зазначала про неможливість врегулювання з відповідачем питання щодо визначення місця проживання дитини та неможливість у зв`язку з цим виконувати певні дії стосовно малолітньої дитини, у зв`язку з чим вона й звернулася до суду з цим позовом.

Верховний Суд у постанові 24 квітня 2024 року в справі № 501/1786/22 вказав, що відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20).

Суд наголошує, що визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю не повинно негативно впливати на її взаємовідносини з батьком, оскільки визначення місця проживання дітей з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків, що мають усвідомлювати обидва з батьків, спір між якими вирішено судом.

Визначення місця проживання дітей разом із батьком чи матір`ю не позбавляє їх права на особисте спілкування з дітьми та прийняття участі у їх вихованні.

Крім того, на підтвердження вказаних у відзиві представником відповідача обставин щодо створення позивачем перешкод у спілкуванні, таким не долучено будь-яких доказів.

Відтак, враховуючи, що визначення місця проживання дочки ОСОБА_9 разом з матір`ю, враховуючи вік дитини, відповідає якнайкращим інтересам дитини, а тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно ст. 141 ЦПК України на користь позивача слід стягнути 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 142, 264, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволити.

Визначити місце проживання дитини (дочки) ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою її проживання.

Стягнути зі ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 1073,60 грн (одну тисячу сімдесят три гривні 60 копійок) сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст виготовлено 29.08.2024.

Суддя М.М.Грицай