УХВАЛА

28 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 363/3199/21

провадження № 61-15108 св 23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Старенького Сергія Євгеновича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, у якому просила у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за собою право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , площею 37, 7 кв. м; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 02 березня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , площею 37, 7 кв. м, державна реєстрація від 25 серпня 2011 року; визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , площею 37, 7 кв. м, державна реєстрація від 25 серпня 2011 року.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15 березня 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000 грн.

В іншій частині вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 02 березня 2023 року та додаткове рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 березня 2023 року скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано спільною сумісною власністю подружжя 40, 60 частин квартири АДРЕСА_1 , площею 37, 7 кв. м, державна реєстрація від 25 серпня 2011 року.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 20/30 частин квартири АДРЕСА_1 , площею 37, 7 кв. м, державна реєстрація від 25 серпня 2011 року.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 20/30 частин квартири АДРЕСА_1 , площею 37, 7 кв. м, державна реєстрація від 25 серпня 2011 року.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 59/40 частин квартири АДРЕСА_1 , площею 37,7 кв. м, державна реєстрація від 25 серпня 2011 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції 1 548, 60 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 2 600 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції 9 290, 80 грн.

Постановою Верховного Суду від 17 липня 2024 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Старенького Сергія Євгеновича - задоволено.

Постанову Київського апеляційного суду від 11 вересня 2023 року скасовано, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 02 березня 2023 року та додаткове рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 березня 2023 року залишено в силі.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються із судового збору за подання касаційної скарги, у розмірі 11 661, 33 грн.

Короткий зміст вимог заяви про ухвалення додаткового рішення

29 липня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Старенький С. Є. через систему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, які остання понесла у зв`язку з розглядом її касаційної скарги в суді касаційної інстанції, в сумі 14 840 грн.

Заява мотивована тим, що при розгляді справи Верховним Судом не вирішено питання про відшкодування позивачці судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом Стареньким С. Є., про які було заявлено у касаційній скарзі. На підтвердження вказаних витрат заявником до заяви додано копію платіжної інструкції від 19 жовтня 2023 року про переказ ОСОБА_1 на рахунок Старенького С. Є. власних коштів у сумі 14 840 грн.

У серпні 2024 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, у яких просив відмовити ОСОБА_1 у стягненні з нього грошових коштів на відшкодування витрат на правничу допомогу. Вказує, що надана позивачкою платіжна інструкція від 19 жовтня 2023 року про перерахування безготівкових грошових коштів у сумі 14 840 грн на рахунок Старенького С. Є. не є доказом понесених нею витрат на правничу допомогу, оскільки у графі «призначення платежу» не зазначено про перерахування цих коштів саме як витрат на правничу допомогу. Крім того, у платіжній інструкції відсутня інформація про те, що вказані грошові кошти перераховані Старенькому С. Є. як адвокату, а не як фізичній особі для власних потреб, і що цей рахунок належить саме особі, яка проводить незалежну професійну діяльність (адвокату).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною першою статті 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Звертаючись з касаційною скаргою, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Старенький С. Є., просила стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14 840 грн. Така вимога продубльована представником ОСОБА_1 - адвокатом Стареньким С. Є. у заяві, яка є предметом розгляду.

Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI передбачено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19), зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 757/29103/20-ц (провадження № 61-11792св21) зазначено, що у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Встановлено, що до заяви про ухвалення додаткового рішення сторона позивача додала лише копію платіжної інструкції від 19 жовтня 2023 року про переказ ОСОБА_1 на рахунок Старенького С. Є. власних коштів у сумі 14 840 грн.

До касаційної скарги адвокат Старенький С. Є. надав ордер від 20 жовтня 2023 року серії АІ № 1481336 на надання правової (правової) допомоги ОСОБА_1 у Верховному Суді на підставі договору про надання правової допомоги від 01 серпня 2019 року, а також копію вказаної вище платіжної інструкції. Будь-яких інших доказів (детальний опис робіт, акт приймання-передачі виконаних робіт тощо) на підтвердження наданих або виконаних адвокатом послуг суду не надано.

Із наявного у матеріалах справи договору про надання правової та правничої допомоги від 01 серпня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Стареньким С. Є., та додаткових договорів від 01 серпня 2020 року, 01 серпня 2021 року, 31 липня 2022 року (а. с. 8а-13, т. 2) не убачається, що сторони дійшли згоди про фіксований розмір гонорару у певному розмірі.

Проаналізувавши подані стороною позивача та наявні у матеріалах справи докази, Верховний Суд вважає, що ОСОБА_1 не довела понесення нею витрат на професійну правничу допомогу, їх розмір, а платіжна інструкція від 19 жовтня 2023 року про переказ позивачкою на рахунок Старенького С. Є. грошових коштів у сумі 14 840 грн, без надання доказів виконаних адвокатом робіт, детального опису, достеменно не свідчить про понесення нею саме витрат на професійну правничу допомогу. У платіжній інструкції в графі «призначення платежу» вказано лише «переказ власних коштів», при цьому відсутня будь-яка інформація про те, що ці кошти перераховані саме за надання Стареньким С. Є. , як адвокатом, юридичних послуг у цій конкретній справі.

За таких обставин Верховний Суд позбавлений можливості перевірити обсяг наданих адвокатом Стареньким С. Є. послуг і виконаних робіт, їх дійсність, необхідність та розумність їх розміру, з метою розподілу цих судових витрат.

З урахуванням вказаного, у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Старенького С. Є. про ухвалення додаткового рішення необхідно відмовити.

Керуючись статтями 141, 270, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Старенького Сергія Євгеновича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвала суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович