СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ідентифікаційний код 02886143
Справа №547/604/24
Провадження №2/547/262/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року с-ще Семенівка, Полтавська область

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді В.Ф.Харченко,

за участі секретаря судового засідання К.А.Вареник,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1, за правилам загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 3000,00 доларів США та 100000,00 грн моральної шкоди. Також заявлено вимогу про стягнення сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору в розмірі 2200,00 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 21.01.2024 В. ОСОБА_3 позичив ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 3000,00 грн доларів США, на підтвердження чого боржник написав відповідну розписку. У відповідності до розписки, наданої ОСОБА_2 на підтвердження отримання грошових коштів від 21.01.2024 ОСОБА_2 зобов`язався повернути позику в термін до 05.03.2014. Після закінчення терміну позивач звернувся до ОСОБА_2 з проханням повернути кошти, але відповідач борг не повернув.

Ухвалою суду від 18.06.2024 вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; витребувано у позивача ОСОБА_1 оригінал розписки від 21.01.2024; підготовче судове засідання призначено 24.07.2024 о 13 год. 30 хв.; запропоновано відповідачу, зокрема, в 15-денний строк подати відзив на позов.

Відповідач копію ухвали суду від 18.06.2024, позовної заяви і доданих до неї документів не отримав 17.07.2024 засобами поштового зв`язку АТ "Укрпошта" за зареєстрованим місцем проживання через відсутність за відповідною адресою (а.с. 12, 13, 15,17, 18), що відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) є належним врученням відповідачеві судової повістки і належним повідомленням відповідача про дату, час і місце судового засідання у цій цивільній справі.

Ухвалою суду від 24.07.2024 підготовче судове засідання закрито, справу призначено до розгляду по суті 15.08.2024 о 11 год. 10 хв.

15.08.2024 позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Надав витребуваний судом оригінал боргової розписки. Наголосив, що позичені кошти мали витрачатися відповідачем для потреб військових, а саме на придбання автомобіля. Через несвоєчасне повернення коштів дружина позивача ОСОБА_4 мусила брати кредит, тому сума моральної шкоди визначена саме у розмірі 100000,00 грн. Відповідач знає про суд, позивач нагадував йому про засідання. Відповідач сказав, що гроші не повертатиме і що знає про засідання суду. Через не повернення коштів позивач зазнав страждань щодо невиконання зобов`язань перед військовими, необхідністю витрачання часу і нервів на відновлення своїх прав, зібрання коштів на автомобіль, який привезли із Європи для потреб військових. Відповідач більш як 4,5 місяці борг не повертає. Наразі відповідач ще й позивачеві погрожує.

Відповідач 15.08.2024 в судове засідання не з`явився, про яке повідомлений належним чином 02.08.2024 (а.с. 30, 31). Відзиву або будь-яких інших документів у справі відповідач не подавав, у судові засідання не з`являвся. Про причини неявки суд не повідомляв.

Ураховуючи зазначені обставини суд відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК ухвалив здійснити заочний розгляд справи за відсутності відповідача.

Вислухавши вступну промову позивача, вивчивши надані судові докази і матеріали справи суд встановив таке.

21.01.2024 відповідач ОСОБА_2 відповідно до боргової розписки отримав від позивача ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 3000,00 доларів США або 120000,00 грн (гроші зібрані для потреб ЗСУ); строк повернення до 05.03.2024 (а.с. 6, 24).

Оригінал вказаної розписки позивач надав до матеріалів справи (а.с. 24).

У зазначений строк відповідач кошти не повернув, на неодноразові звернення позивача повернути кошти відповідач належно не реагує, кошти не повертає.

Станом на 31.05.2024 (дата звернення до суду) і 15.08.2024 (дата ухвалення рішення) кошти не повернуто ні повністю, ні частково.

Крім того, позивач наголосив, що позичені кошти мали витрачатися відповідачем для потреб військових. Через несвоєчасне повернення коштів цивільна дружина позивача ОСОБА_5 мусила брати кредит, що підтверджується копією кредитного договору № 101 від 11.04.2024, укладеного між АТ "ПУМБ" та ОСОБА_4 на суму 100000,00 грн (а.с. 25-29).

Відповідно ч.1 ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У ч. 2 ст. 1050 ЦК зазначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У справі відсутні докази повного або часткового повернення відповідачем позики позивачеві. Відповідачем судові не надано доказів на спростування необґрунтованості та/або помилковості позову.

Висновок Верховного Суду України, викладений у постанові Судової палати у цивільних справах від 18.09.2013 № 6-63цс13 зазначає, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору (ст. 526 ЦК).

Відтак доводи позову щодо стягнення на користь позивача з відповідача неповернутої позики у сумі 3000,00 доларів США є законними і обґрунтованими. Суд задовольняє цю частину позову.

Щодо моральної шкоди

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що скільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК).

Вказана підстава стягнення моральної шкоди перебуває у підрозділі 2 "Недоговірні зобов`язання" книги п`ятої "Зобов`язальне право" Цивільного кодексу України.

Натомість у цій справі спір між сторонами виник щодо неналежного виконання договору позики у частині неповернення грошових коштів у визначений строк, як неналежного виконання договірного зобов`язання. Не з недоговірного зобов`язання.

Водночас у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 216/3521/16-ц викладена правова позиція, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК і статей 4 та 22 Закону "Про захист прав споживачів" навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

Верховний Суд у постанові від 01.03.2023 у справі N 496/1691/19 зазначив, що тлумачення статті 23 ЦК свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання "особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав". Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (див. ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.11.2019 в справі N 216/3521/16-ц (провадження N 61-28299св18), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.06.2022 у справі N 569/20510/19 (провадження N 61-13787св20).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (ч. 1, п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 3. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 23 ЦК).

Позивач зазначив, що внаслідок недобросовісних дій ОСОБА_2 йому було завдано моральну шкоду, яка виразилася у душевних стражданнях. На вищевказані кошти, позивач мав придбати гуманітарну допомогу для передачі її в подальшому для потреб ЗСУ, про що й було зазначено в розписці.

Відтак суд частково задовольняє позов у частині стягнення 20000,00 грн моральної шкоди, а не ініційовані позивачем 100000,00 грн. При цьому суд також враховує такі засади цивільного законодавства як справедливість та розумність щодо не визначення і не стягнення моральної шкоди у сумі 100000,00 грн за існуючого боргового зобов`язання на суму 3000,00 доларів США упродовж 4,5 місяців. Також суд зважає на цільове призначення позики.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відтак, з огляду на виникнення спору через неправильні дії відповідача (не повернення грошових коштів у визначені договором позики суми і строки) суд стягує з відповідача на користь позивача, повністю сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2200,00 грн (а.с. 4).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-5, 10-13, 48, 49, 76-83, 89, 174, 209, 211, 223, 258, 259, 264, 265, 272, 273, 281-284, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задоволити позов частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 21.01.2024 у сумі 3000,00 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20000,00 грн моральної шкоди, відмовивши у стягненні моральної шкоди у більшому розмірі 100000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2200,00 грн судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку учасниками справи до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повне рішення складене 15.08.2024.

Суддя В.Ф.Харченко