Номер провадження: 22-ц/813/1536/24
Головуючий у першій інстанції Донцов Д.Ю.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2024 року м. Одеса

06.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Назарової М.В., Стахової Н.В.

за участю секретаря судового засідання Долгової В.І.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 09 листопада 2020 року

у цивільній справі позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою звернувся представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначається, що 06.04.2010 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 06.04.2010 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому збільшився до 50 000,00 грн.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 08.06.2020 року має заборгованість у розмірі 62 237,76 грн, з яких: 44 985,76 грн - заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту, 44 985,76 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту); 0,00 - заборгованість за нарахованими відсотками; 17 252,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - комісія.

У зв`язку з вищевказаним, позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 62 237,76 грн та вирішення питання щодо судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 09.11.2020 року ухвалено позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» суму заборгованості у розмірі 44 985 (сорок чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 76 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 1519 (одну тисячу п`ятсот дев`ятнадцять) гривень 74 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення вмотивовано, тим, що існування заборгованості за тілом кредиту відповідачем не спростовано та зазначена заборгованість не погашена, суд вважає, що вимоги банку про стягнення з відповідача суму несплачених фактично використаних коштів (тіло кредиту) у розмірі 44 985, 76 грн є обґрунтованими та такими, що відповідають умовам кредитного договору та ст. 1050 ЦК України, а тому задовольняє позов в цій частині. Оскільки судом задоволено позовні вимоги позивача, що складає 72,3% від загальної суми позовних вимог, сума судового збору, що належить стягненню з відповідача на користь позивача, складає 1519,74 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вважаючи рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права, просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» відмовити в повному обсязі, стягнути з АТ КБ «Приватбанк» судові витрати апелянта, судовий збір 2 278,50 гривень, та витрати на банківські послуги 50 гривень.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції поверхнево розглянув справу, та фактично позбавив ОСОБА_1 права брати участь у справі, грубо порушив вимоги ст. 4 ЦПК України, в матеріалах справи відсутні належні, допустимі докази про повідомлення Відповідача належним чином, про відкриття провадження по справі. Будь які виклики та повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, навіть доказів про обізнаність Відповідача про існування даної справи в матеріалах відсутні.

Суд першої інстанції не звернув уваги, та припустився помилки, що ствердження Банку «0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту, 44 985, 76 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту», не може відповідати дійсності, так як Анкета-заява була підписана 06.04.2010 року (що не є кредитним договором), доказів про надання грошових коштів у розмірі 50 000 грн, в матеріалах справи відсутні, так як ОСОБА_1 їх не отримував. Надана Банком виписка-розрахунок (що не є належно, допустимим доказом) з кредитного рахунка свідчить, що сума повернутих грошових коштів значно вище ніж отриманих. Судом встановлено, що на підставі Анкети-заяви від 06.04.2010 року, нарахування пені, відсотків, комісії на отримання грошових коштів є незаконно. Що унеможливлює виникнення заборгованості за простроченим тілом кредиту через 10 років після підписання Анкети-заяви.

Підсумовуючи викладене, в скарзі зазначено, що Банк нехтує нормами Закону, ЦК України та вводить нове поняття «прострочена заборгованість за тілом кредиту», а поточна заборгованість за тілом кредиту відсутня. Що свідчить про відсутність заборгованості за тілом кредиту, так як згідно із ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Банк звернувся з позовом до суду через 10 років після підписання Анкети-заяви від 06.04.2010 року, та через три роки після закінчення строку дії останньої кредитної картки. Що свідчить про те, що строк позовної давності закінчився, та невідомо на підставі яких документів, та доказів існують спірні правовідносини, які права Банку порушені.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

На апеляційну скаргу від представника АТ КБ «Приватбанк» адвоката Васильєвої К.В. надійшов відзив.

У відзиві просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишити без змін рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.11.2020 року.

Зазначено, що доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції розглянув справу у відсутність відповідача, у той час коли матеріали справи не містять доказів належного повідомлення відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, ця справа перебувала в провадженні суду першої інстанції 8 місяців. Справа неодноразово призначалася до судового розгляду. Кожен раз суд першої інстанції здійснював належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду цієї справи. Водночас відповідач ухилявся від отримання поштових відправлень, чим затягував судовий розгляд.

Також у відзиві АТ КБ «Приватбанк» висловлює свою позицію, щодо форми договору та розміру заборгованості. Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 із початковим кредитним лімітом у розмірі 9000 грн (даний факт підтверджується випискою по рахунку). В анкеті яка додана до позову зазначено, що відповідач особисто отримав картку та пін 01.06.2010 року, про що свідчить його підпис. В подальшому картка неодноразово була перевипущена, номери та строк дії всіх отриманих Відповідачем кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки, яка додана до позову. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 50000.00 грн, що підтверджується випискою по договору та Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування карт-рахунку. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору чинному законодавству України не суперечить. З моменту оформлення кредитного договору до звернення банком до суду з позовом пройшло 10 років. Позичальник в Банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював.

Щодо строку позовної давності у відзиві зазначено, що останнє погашення чергового щомісячного платежу відбулося 23.09.2019 року у розмірі 2500 грн. Відповідач перестав виконувати взяті на себе зобов`язання по сплаті щомісячного платежу з жовтня 2019 року, тобто не вніс щомісячний платіж за жовтень 2019 року. Отже простроченим зобов`язання по сплаті цього платежу стало 01.11.2019 року. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк останньої випущеної картки встановлений до останнього дня 07.2020 року, тобто до 31.07.2020 року. Враховуючи зазначене перебіг строку позовної давності по сплаті усієї суми кредиту розпочався 31.07.2020 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до Відповідача в серпні 2020 року до спливу загального строку позовної давності.

Пояснення учасників справи

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому, в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Відповідно до ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

При розгляді справи встановлено, що з метою отримання банківських послуг, ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк», у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 06.04.2010 року.

Дана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послу складають договір про надання банківських послуг. У відповідності із цією заявою ОСОБА_1 ознайомилася з договором надання банківських послуг до його укладення і погодився з його умовами та зобов`язався слідкувати за їх змінами.

Строк дії карток позичальника складає до 31.07.2020 року.

Банк зазначає, що відповідач, одержавши кредитні кошти, не виконав належним чином своїх зобов`язань по їх поверненню та сплаті відсотків, внаслідок чого в нього перед банком виникла заборгованість в сумі 62237,76 грн, яка складається з: 44985,76 грн за тілом кредиту та 17252,00 грн за простроченими відсотками.

Одночасно, апеляційний суд враховує, що у заяві від 06.04.2010 року на одержання банківських послуг позичальник погодив своїм підписом нарахування кредитного ліміту по платіжній картці «Універсальна GOLD» 9000, 00 грн.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи та доданих сторонами справи доказів у анкеті-заяві позичальника процентна ставка не зазначена.

Колегія суддів зазначає, що правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, не можуть бути застосовані до правовідносин сторін, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період-з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві погодженої домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують обставин, викладених в позовній заяві щодо відсотків.

В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 383/1264/19 зазначено, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Проте, позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції, не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не було надано суду доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про погодження сторонами умов договору, про встановлення розміру відсотків за користування кредитом.

За таких обставин та без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення Кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність, а тому, відмову у задоволенні пред`явлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача нарахованих 17 252,00 грн заборгованості за простроченими відсотками.

Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке Випискою про рух коштів підтверджується, що відповідач користувався кредитними коштами шляхом їх зняття з кредитної картки, здійснював платежі, розраховувався в магазинах та ресторанах, а також поповнював картку.

Відповідач обставини видачі кредитних карток, встановлення ліміту, користування вказаними картками та кредитними коштами не спростував.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

У постанові Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15 зазначено, виписка з особового рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.

Отже, виписка про рух коштів по картці є належним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами.

Колегія суддів зазначає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором б/н від 06.04.2010 року, станом на 08.06.2020 року відповідно до якого заборгованість за тілом кредиту складає 44 985,76 грн відповідачем не спростовано, власного контр розрахунку не надано.

Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому АТ КБ «Приватбанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Оскільки АТ КБ «Приватбанк» довело відкриття відповідачем карткового рахунку, видачу кредитних карток, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту підлягають задоволенню, оскільки фактичне використання відповідачем кредитних коштів і наявність заборгованості у відповідному розмірі, підтверджується належними доказами по справі, не спростовується відповідачем.

Щодо доводів апеляційної скарги відносно строку позовної давності,апеляційний суд погоджується з висновком викладеним у відзиві банку.

Так, відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк останньої випущеної картки встановлений до останнього дня 07.2020 року, тобто до 31.07.2020 року. Враховуючи зазначене, перебіг строку позовної давності по сплаті усієї суми кредиту розпочався 31.07.2020 року. Крім того, відповідач перестав виконувати взяті на себе зобов`язання по сплаті щомісячного платежу з жовтня 2019 року, простроченим зобов`язання по сплаті цього платежу стало 01.11.2019 року.

Позивач же звернувся до суду з позовом до Відповідача в серпні 2020 року до спливу загального строку позовної давності.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням вимог процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 211 ЦПК України про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Частиною другою статті 128 ЦПК України визначено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстави, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Ухвалюючи рішення місцевий суд зазначив, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24.09.2020 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Проте, у матеріалах справи відсутні належні докази, які підтверджують повідомлення відповідача ОСОБА_1 та/або його представника про призначення справи до розгляду або отримання ними ухвали про відкриття провадження.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також грубим порушенням вимог статей 128-130, 223 ЦПК України.

Відповідно до частин першої та другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Однак, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції на зазначені вимоги законодавства уваги не звернув, розглянув справу без належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 про дату, час та місце її розгляду, розгляд справи не відклав, чим порушив вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема, справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

У зв`язку з наведеним, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 09.11.2020 року скасуванню з постановленням по справі нового судового рішення.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1519,74 грн.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 09 листопада 2020 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) суму заборгованості у розмірі 44 985 (сорок чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 76 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) судовий збір у розмірі 1519 (одну тисячу п`ятсот дев`ятнадцять) гривень 74 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді М.В. Назарова

Н.В. Стахова