Провадження № 2-з/638/92/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Рибальченко Л.М.

за участю секретаря Почерніної А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені Дзержинського районного суду міста Харкова заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить заборонити ОСОБА_2 відчуження належного йому нерухомого майна до вирішення справи по суті.

В обґрунтування заяви зазначає, що ОСОБА_2 взяв в неї в борг грошові кошти у розмірі 14 000 доларів США та 300 000 грн., про що власноручно написав розписку. Щодо повернення взятих в борг коштів, протягом всього часу користування грошима заявника, сам ОСОБА_2 до заявника не звертався.Станом на день звернення ОСОБА_1 до суду з вказаною заявою борг не повернув, а коли йому стало відомо, що заявник має намір стягувати з нього позичені кошти в судовому порядку, з ціллю уникнення від виконання зобов`язань, почав продавати належну йому нерухомість. Так, 09 серпня 2024 року право власності на квартиру боржника, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 224, було зареєстровано за ОСОБА_3 .. Так, станом на 20 лютого 2024 року, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у власності боржника ще перебувала квартира АДРЕСА_1 , а вже станом на 27 серпня 2024 року відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначена квартира вибула з його власності. Таким чином, боржник усвідомлює що має борг та умисно вчиняє дії щоб уникнути його повернення. При цьому, відчуження відповідачем належного йому нерухомого майна почало ним здійснюватися саме після того як йому стало відомо про наміри заявника стягнення з нього боргу в судовому порядку, задля неповернення боргу.

Станом на день звернення заявника з вказаною заявою у власності боржника, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ще знаходиться однокімнатна квартира АДРЕСА_2 та однокімнатна квартира АДРЕСА_3 .

Заявник зазначає, що при невжитті заходів забезпечення позову, боржник продовжить реалізовувати належне йому майно, що призведе до неможливості виконання рішення суду та стягнення з нього боргу.

Суд, розглянувши заяву про забезпечення позову дійшов наступного висновку.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.153 ЦПК України). Згідно із ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову застосовується, якщо їх невжиття може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

З точки зору закону значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Зокрема, згідно з п. 1, 1-1 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави.

За даною нормою закону однією з причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність при цьому передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Дослідивши заяву про забезпечення позову встановлено, що заявник обґрунтовує свою заяву про забезпечення позову тим, що вона надала у борг грошові кошти ОСОБА_2 у розмірі 14000 доларів США та 300000 грн. Видрін в свою чергу, займані кошти заявнику не повертає, а після того як дізнався, що ОСОБА_1 має намір стягнути вказані кошти у судовому порядку, почав відчужувати своє нерухоме майно. З метою недопущення ускладнення виконання майбутнього рішення за позовом ОСОБА_1 остання просить заборонити ОСОБА_2 відчуження належного йому нерухомого майна до вирішення справи по суті.

Разом з тим, заявником не конкретизовано вимоги заяви про забезпечення позову, не зазначено на яке саме майно необхідно накласти арешт, не вказано вартість такого майна для перевірки співмірності заявленим вимогам у майбутньому, а також взагалі не надано жодних доказів на підтвердження наявності у власності відповідача будь-якого майна та коштів.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до копії розписки від 05 лютого 2009 року, яка долучена до заяви та на підставі якої заявник обґрунтовує свої вимоги, ОСОБА_2 взяв у борг грошові кошти у розмірі 14000 доларів США та 300000 грн. у ОСОБА_4 .

Доказів того, що заявник - ОСОБА_1 у 2009 року мала прізвище - ОСОБА_5 суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Таким чином, з урахуванням вимог, викладених у заяві про забезпечення позову, та відсутності доказів, що у заявника виникло порушене право, яке підлягає захисту у судовому порядку, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.149-154 ЦПК України, суд,-

постановив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.М. Рибальченко