Справа № 188/1003/24
Провадження № 2/188/883/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Місюри К.В.

при секретарі Лисяк А.Є.

розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Лисичанської міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про визнання права власності

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звертається до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно у зв`язку з наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилась спадщина у складі житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_2 стала його дружина ОСОБА_3 та донька ОСОБА_4 . ОСОБА_3 04.04.2001 року відмовилась від спадщини на користь доньки. 24.06.2021 року позивачка звернулась до Лисичанської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_2 , та отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії , так як спадкова справа № 551/2000 заведена після смерті ОСОБА_2 знаходиться на зберіганні у державному нотаріальному архіві м.Луганська.

У зв`язку з активними бойовими діями та тимчасовою окупацією окремих районів Луганської та Донецької областей , позивачка була змушена залишити своє місце проживання у м. Лисичанську.

04.04.2001року ОСОБА_5 було подана заява про прийняття спадщини , відповідно до якої була заведена спадкова справа.

Відповідно до заведеної спадкової справи інших спадкоємців , спадкового договору після смерті ОСОБА_2 не було , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04.04.2001 року.

У зв`язку з повномасштабним вторгненням військ країни агресора , ОСОБА_5 втратила можливість на отримання свідоцтва про право на спадщину та розпоряджатися спадковим майном на власний розсуд.

На сьогодні законні підстави для втручання(обмеження)можливості для ОСОБА_5 користуватися та розпоряджатися житловим будинком , що входить до складу спадкового майна та належить їй в порядку спадкування , відсутні. Проте вона вважає , що її право власності на спадкове майно порушено, так як вона не має можливості отримати в органі нотаріату свідоцтва про право на спадщину через воєнний стан. У зв`язку з зазначеними обставинами вона змушена звернутися до суду.

Позивачка та її представник в судове засідання не з"явилися. В своїй заяві просять суд справу розглянути без їхньої участі, позов підтримують .

Представник відповідача в судове засідання не з`явився , про час та місце слухання справи належним чином повідомлений .

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав .

Судом встановлено , що , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , який доводився позивачці ОСОБА_4 рідним батьком , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 29.05.1956р, та витягом № 5 від 08.12.2021 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо зміни прізвища. Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина у складі житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_2 стала його дружина ОСОБА_3 та донька ОСОБА_4 . ОСОБА_3 04.04.2001 року відмовилась від спадщини на користь доньки, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04.04.2001 року № 1-680 , спадкова справа № 551/2000.

24.06.2021 року позивачка звернулась до Лисичанської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_2 , та отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії , так як спадкова справа № 551/2000 заведена після смерті ОСОБА_2 знаходиться на зберіганні у державному нотаріальному архіві м.Луганська.

У зв`язку з активними бойовими діями та тимчасовою окупацією окремих районів Луганської та Донецької областей , позивачка була змушена залишити своє місце проживання у м. Лисичанську та переміститися до м. Києва , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 3003- від 14.04.2022 року .

04.04.2001року ОСОБА_5 було подана заява про прийняття спадщини , відповідно до якої була заведена спадкова справа.

Відповідно до заведеної спадкової справи інших спадкоємців , спадкового договору після смерті ОСОБА_2 не було , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04.04.2001 року.

У зв`язку з повномасштабним вторгненням військ країни агресора , ОСОБА_5 втратила можливість на отримання свідоцтва про право на спадщину та розпоряджатися спадковим майном на власний розсуд.

Документи Лисичанської державної нотаріальної контори до правонаступника абоЛуганського обласного державного нотаріального архіву не передавались та не були вивезені з адреси розташування контори у м. Лисичанську, встановити їх місцезнаходження та стан збереження наразі неможливо.

На сьогодні законні підстави для втручання(обмеження)можливості для ОСОБА_5 користуватися та розпоряджатися житловим будинком , що входить до складу спадкового майна та належить їй в порядку спадкування , відсутні.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Згідно з п.1.12 глави 10 Порядку вчинення нотаріусами України затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (в редакції, яка діяла на час смерті спадкодавця) місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Якщо спадкодавець, якому майно належало на території України, мав останнє місце проживання на території іноземної держави, місце відкриття спадщини визначається на підставі Закону України «Про міжнародне приватне право».

Стаття 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» в редакції, яка діяла на день смерті спадкодавця передбачала, що спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.

Пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р., № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» також визначає, що: «При вирішенні спору щодо спадкування прав на майно, яке знаходиться за кордоном, або за участю іноземця, необхідно з`ясовувати чи існує договір про правову допомогу з цією країною, і чи в цьому договорі не передбачені інші правила щодо спадкування, ніж в українському законодавстві. У разі розбіжностей застосовуються норми міжнародного договору».

Спадкова справа після смерті ОСОБА_2 відкрита у відповідності до законодавства України , оскільки до складу спадкового майна входить нерухоме майно житловий будинок, який знаходиться на території України.

Інші заяви про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини в спадковій справі відсутні, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 164, встановлено, що в умовах воєнного стану та протягом одного місяця з дня його припинення або скасування нотаріальної дії вчиняються з урахуванням таких особливостей (заборон):

1) Незавершені нотаріальні дії за зверненням особи, пов`язаної з державою-агресором, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2022 № 187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією» у разі звернення такої особи за вчиненням нотаріальної дії - нотаріус відмовляє у її вчиненні. Зазначені обмеження діють до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, та не поширюються на звернення юридичних осіб, визначених абзацами шостим дев`ятим підпункту 1 пункту 1 зазначеної постанови КМУ, та на нотаріальні дії щодо: засвідчення справжності підпису на заяві про вихід з громадянства російської федерації. видачі свідоцтва про право на спадщину, посвідчення заповіту військовополоненого.

Позивачка, як громадянка України, як особа, яка не пов`язана з державою агресором, звернулася за видачею свідоцтва про право на спадщину, тому до неї не можуть бути застосовані обмеження, встановлені Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 164.

Позивачка є єдиною спадкоємицею померлого ОСОБА_2 в розумінні статті 71 Закону України "Про міжнародне приватне право", якою визначено, що спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні - правом України.

Матеріли спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , підтверджують ту обставину, що жодна особа (крім Позивачки) не зверталась із заявою про прийняття спадщини за місцем знаходження нерухомого майна, що належало спадкодавцю в Україні.

Отже, враховуючи вказані обставини, слід дійти до висновку про те, що єдиним спадкоємцем на отримання спадщини померлого ОСОБА_2 , розташованої на території України, є ОСОБА_4 .

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Статтею 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Способами захисту суб`єктивних прав є закріплені законом матеріально правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника ( пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Таким чином, ОСОБА_4 , є громадянкою України, спадщину після смерті спадкодавця прийняла, але не може розпоряджатися даним майном у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та неможливості їх оформлення через органи нотаріату.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачка надала достатню кількість доказів на підтвердження своїх вимог та належним чином обґрунтувала свій позов.

На підставі викладеного , керуючись ст.ст. ст 4,12, 23,76-82, 136, 247, 265 ЦПК України, ст.ст.328,392 , 1268 ЦК України , суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_5 до Лисичанської міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про визнання права власності - задовольнити .

Визнати за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на житловтй будинок із господарськими будівлями та спорудами за адресою : АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У порядку ст. 136 ЦПК України звільнити відповідача від сплати судових витрат.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К. В. Місюра