У Х В А Л А

10 липня 2024 року

м. Київ

Справа № 757/27509/23-ц

Провадження № 14-79зц24

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Мартєва С. Ю.,

суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Власова Ю. Л., Воробйової І. А., Гриціва М. І., Єленіної Ж. М., Желєзного І. В., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мазура М. В., Погрібного С. О., Ступак О. В., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Усенко Є. А., Шевцової Н. В.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 06 липня 2023 року, постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2023 та постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, за участю третьої особи - ОСОБА_2 , про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИЛА:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Печерської районної в м. Києві державної адміністрації (далі - Печерська РДА), за участю третьої особи - ОСОБА_2 , про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою від 06 липня 2023 року Печерський районний суд м. Києва, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2023 року, відмовив у відкритті провадження.

Роз`яснив позивачеві, що розгляд його позовних вимог належить здійснювати у порядку адміністративного судочинства.

У грудні 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ці судові рішення, які просив скасувати й передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постановою від 08 квітня 2024 року Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

У червні 2024 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 06 липня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2023 року.

Ухвалою від 06 червня 2024 року Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 06 липня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2023 року.

У червні 2024 року ОСОБА_1 надіслав до Великої Палати Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив її задовольнити, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 06 липня 2023 року, постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2023 та постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08 квітня 2024 року скасувати і передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Велика Палата Верхового Суду вважає, що у прийнятті касаційної скарги необхідно відмовити та повернути її ОСОБА_1 .

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів» (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Sokurenko and Strygun v. Ukraine), заяви № 29458/04 і № 29465/04, § 24).

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6 Конституції України).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Чинний процесуальний закон не передбачає інституту перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень після їх перегляду у касаційному порядку, як це було визначено у розділі V глави 3 ЦПК України у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року.

Отже, після ухвалення від 08 квітня 2024 року постанови про залишення без задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 та ухвали від 06 червня 2024 року про відмову у відкритті касаційного провадження ОСОБА_1 . Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у Великої Палати Верховного Суду відсутні повноваження для прийняття та розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 06 липня 2023 року, постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2023 та постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08 квітня 2024 року.

Тобто у цій справі Велика Палата Верховного Суду не є судом, встановленим законом, для такого розгляду.

Вичерпний перелік підстав для передання справи до Великої Палати Верховного Суду встановлює стаття 403 ЦПК України. Питання про таке передання згідно зі статтями 403 і 404 цього Кодексу вирішує тільки Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду. Велика Палата Верховного Суду позбавлена можливості самостійно вирішити питання про передання справи собі на розгляд, а Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду справуна розгляд Великої Палати Верховного Суду не передавав.

За відсутності юридичної підстави для розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 у її прийнятті слід відмовити та повернути її заявнику.

Така відмова не порушує право позивача на доступ до суду, оскільки право сторони на касаційне оскарження реалізовано раніше.

З огляду на практику ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

«Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі«Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

Згідно із практикою ЄСПЛ юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи.

Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (див. mutatis mutandis рішення від 9 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України» (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, § 53).

Звернення до Великої Палати Верховного Суду із проханням про перегляд судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій фактично спрямоване на проведення нового розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду за відсутності для цього визначеної процесуальним законом підстави.

Цей перегляд є неможливим, оскільки ставить під сумнів гарантований пунктом 1 статті 6 Конвенції принцип остаточності судового рішення (res judicata).

Керуючись статтями 388, 403, 404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

1. Відмовити у прийнятті до розгляду Великою Палатою Верховного Суду касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 06 липня 2023 року, постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2023 та постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, за участю третьої особи - ОСОБА_2 , про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

2. Касаційну скаргу та додані до неї матеріали повернути ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С. Ю. Мартєв

Судді О. О. Банасько О. В. Кривенда

О. Л. Булейко М. В. Мазур

Ю. Л. Власов С. О. Погрібний

І. А. Воробйова О. В. Ступак

М. І. Гриців І. В. Ткач

Ж. М. Єленіна О. С. Ткачук

І. В. Желєзний В. Ю. Уркевич

Л. Ю. Кишакевич Є. А. Усенко

В. В. Король Н. В. Шевцова

С. І. Кравченко