Справа № 369/3792/24
Провадження № 2/369/4465/24
РІШЕННЯ

Іменем України

10.07.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.,

за участі секретаря судових засідань Соловюк В.І.,

представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Ванжули Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року до суду надійшов позов АТ «Сенс Банк» Мужик Н.Т. про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 630014506 у розмірі 251 868,32 грн. та судові витрати у розмірі 2 684,00 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 20.01.2023 року між АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», та ОСОБА_1 було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 630014506. За цим договором АТ «Альфа-Банк» зобов`язався надати кредит, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами.

АТ «Альфа-Банк» належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. Відповідач, в свою чергу, зобов`язання за договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 26.02.2024 року у нього виникла заборгованість у розмірі 251 868,32 грн. Відповідач відмовляється добровільно сплатити заборгованість, досудову вимогу банку щодо виконання договірних зобов`язань залишила без реагування. Тому АТ «Сенс Банк» звернувся до суду із даним позовом.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 630014506 у розмірі 251 868,32 грн. та судові витрати у розмірі 2 684,00 грн.

Представник позивача разом з позовною заявою подав клопотання, в якому просив розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами справи. У позовній заяві просив проводити судові засідання за відсутності представника позивача.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 березня 2024 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Заперечень щодо такого розгляду до суду не надходило.

16 квітня 2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позов. Не погоджуючись з доводами позову вказав, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, оскільки позивачем не доведено факту надання ОСОБА_1 грошових коштів, а отже, неможливо стверджувати, що у останньої виник обов`язок їх повернути банку.

До позовної заяви банком було долучено не копію кредитного договору № 630014506 вiд 20.01.2023 року, а копію анкети - заяви про акцепт Публічної пропозиції АТ "Альфа-Банк" на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фiзичних осіб в рамках продукту «Максимум-готівка» вiд 12.08.2013 року, копiю Додатку до Договору про комплексне банківське обслуговування фiзичних осiб (в рамках обслуговування продукту "Максимум-готівка") вiд 12.08.2013 року, копiю довiдки про умови кредитування з використанням картки «Максимум-готівка», копiя заяви на вiдкриття поточних рахункiв в ПАТ «Альфа-Банк» вiд 12.08.2013 року, документ пiд назвою «розрахунок заборгованостi за кредитом» за період з 12.08.2013 року по 17.07.2023 року, виписка про рух коштів по рахунку за перiод з 12.08.2013 року по 17.07.2023 року.

Тому вважав, що позивачем не надано належних та достовiрних доказiв, що мiж позивачем та вiдповiдачем 20.01.2023 року дiйсно укладалась угода № 630014506. З наданих доказiв чiтко вбачається, що 12.08.2013 року вiдповiдачем було пiдписано та подано позивачу анкету - заяву про акцепт Публічної пропозиції АТ "Альфа-Банк" на укладання Договору про комплексне банкiвське обслуговування фiзичних осiб в рамках продукту "Максимум-готівка". А факт укладеного наведеного позивачем договору не доведений у встановленому законом порядку, і отже позивачем не доведено факту виникнення спiрних правовiдносин. Окрiм цього, на думку відповідача, позивачем не надано жодних доказiв пiдтверджуючих, що вiдповiдач звертався до банку iз заявою про надання/отримання кредиту або ж кредитних коштiв. Позивачем лише надано копiю заяви на вiдкриття поточних рахункiв, проте така заява не є тотожною заяві про надання кредиту. За вiдсутностi такоiї заяви неможливо стверджувати, що вiдповiдач вiльно здiйснив волевиявлення на отримання кредитних коштiв. Просив відмовити у задоволенні позову.

Відповіді на відзив позивач до суду не подавав.

Розгляд справи було призначено на 10.07.2024 року о 10 год 45 хв.

В судове засідання представник позивача не з`явився та подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, заперечуючи проти його задоволення із підстав, зазначених у відзиві, зокрема, у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року, а відтак АТ «Сенс Банк» є законним правонаступником прав та обов`язків АТ «Альфа-Банк».

З матеріалів справи вбачається, що 12.08.2013 р. ОСОБА_1 акцептовано оферту на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа-Банк», шляхом підпису відповідної анкети-заяви.

За умовами оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, ліміт кредитної лінії - 75 000 грн; процентну ставку за користування коштами відновлювальної кредитної лінії при вчиненні торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою встановлено на рівні 21% річних; тип процентної ставки - фіксована.

Матеріали цивільної справи містять виписку по рахунку відповідача, за текстом якої вбачається, що вона стосується періоду з 12.08.2013 р. по 17.07.2023 р. При цьому, вказана виписка не містить ні дату її складання, ні підписів уповноважених осіб позивача.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом, позивачем зазначено, що дата надання кредиту - 12.08.2013 р.; сума ліміту - 20 000,00 грн та 199 300,00 грн. без зазначення дат, коли було збільшено кредитний ліміт; заборгованість на дату складання довідки становить 251 868,32 грн. При цьому, вказаний розрахунок не містить ні дату його складання, ні підписів уповноважених осіб позивача.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів надання банком кредиту позичальнику саме 20.01.2023 р., як зазначено у позовній заяві, оскільки єдиний доказ, наявний в матеріалах справи, який свідчить про початок кредитних правовідносин між позивачем та позичальником, це - оферта на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, акцептована шляхом підпису відповідної анкети-заяви.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, за останнім рахується заборгованість у розмірі 251 868,32 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

У частині 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частинами 1-3 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст. 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частин 1-4 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 251 868,32 грн суми заборгованості за наданим кредитом, однак матеріали справи не містять відомостей щодо оформлення та надання кредиту саме 20.01.2023 року і суми наданого кредиту.

Зазначаючи, що заборгованість відповідача утворилася саме за кредитним договором № 630014506 від 20.01.2023 року, АТ «Сенс Банк» не надав суду вказаний договір, а надані суду докази не свідчать про те, що вони стосуються цього кредитного договору.

Надана стороною позивача виписка по рахунку відповідача не підтверджує наявність у останнього залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в розмірі 251 868,32 грн.

У матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту та видачу кредиту 20.01.2023 р. Відзив на позов, направлений через Електронний суд, позивач мав можливість заперечити та надати суду відповідні докази на спростування тверджень відповідача і на підтвердження своїх вимог щодо укладення договору та невиконання зобов`язань відповідачкою. Натомість позивач до судового засідання не з`явився, клопотань про витребування доказів у разі складнощів в їх отриманні суду не заявив, причини неможливості подати такі докази суду не повідомлено.

Отже доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами.

Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що заявлені позивачем позовні вимоги не підлягають задоволенню як необґрунтовані. З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).

Керуючись статтями 1, 3, 11, 16, 207, 509, 549, 526, 551, 625, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, статтями 4, 7, 9, 11, 12, 13, 76 - 81, 141, 229, 235, 247, 259, 263 - 265, 272, 273, 274 - 279, 352, 354, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 12 серпня 2024 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ