ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 641/4512/23
Номер провадження 22-ц/818/1206/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 січня 2024 року в складі судді Чайка І.В. у справі № 641/4512/23 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (далі- КП «ХТМ») про захист прав споживачів.

Позов мотивовано тим, що 26 липня 2023 року в абонентському відділі КП «ХТМ» нею отримано довідку про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання КП «ХТМ», відповідно до якої нарахування за період до 3 років на час отримання довідки зазначені в повному обсязі з розшифруванням за місяцями, нарахування за період понад 3 роки - зазначені без помісячного розшифрування лише за роки; нарахування за 2017-2018 роки не надані.

Співробітником абонентського відділу КП «ХТМ» в усній формі було надано роз`яснення, що відсутність розшифрування нарахувань помісячно за період понад 3 роки було обумовлено строком позовної давності у три роки.

Вказувала, що вона набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 03 вересня 2022 року та саме з цього часу між нею та КП «ХТМ» виникли договірні відносини щодо постачання теплової енергії та гарячої води (особовий рахунок НОМЕР_1 )

Відповідно до рахунку за послуги КП «ХТМ» за червень 2023 року борг перед КП «ХТМ» складає 71 083 грн. 56 коп.

Вважає, що вищезазначена сума боргу повинна бути зменшена на суму нарахувань за особовим рахунком на суму 18066 грн 48 коп. станом на 04 березня 2017 року у зв`язку з безпідставністю нарахування цієї суми внаслідок пропуску відповідачем строку позовної давності для стягнення боргу у судовому порядку.

КП «ХТМ» не зверталося до неї та попереднього власника квартири ОСОБА_2 з позовом про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії та гарячої води за вищезазначеною адресою.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просила визнати безпідставним борг у розмірі 18066,48 грн за надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води за адресою: АДРЕСА_2 та списання зазначено суми з особового рахунку НОМЕР_1 .

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 січня 2024 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки КП «ХТМ» не зверталось до ОСОБА_1 з вимогами про стягнення спірної заборгованості, підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності відсутні, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

26 січня 2024 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 на вказане судове рішення подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову у зв`язку з обранням неналежного способу захисту, що не відповідає Конституції України та судовій практиці. Визнання боргу безпідставним та його списання з особового рахунку з підстав, зокрема, пропуску позовної давності для стягнення боргу в судовому порядку є належним способом захисту її прав, оскільки унеможливить виставлення постачальником рахунків на суму боргу.

19 березня 2024 року через систему «Електронний суд» КП «ХТМ» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просило рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що зобов`язання споживача щодо списання заборгованості за оплату комунальних послуг не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав, що відповідає висновкам, викладеним судовою палатою у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі № 6-3986св14.

Сама по собі заява про застосування строку позовної давності свідчить про визнання позивачем існуючої заборгованості.

Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання. Цивільне законодавство не визначає сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 січня 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Судом встановлено, що на підставі договору міни від 03 вересня 2022 року ОСОБА_1 стала власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Відповідно до копії квитанції КП «ХТМ» за адресою: АДРЕСА_2 , особовий рахунок НОМЕР_1 , власник ОСОБА_3 , за червень 2023 року обліковується заборгованість за постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води у розмірі 71083,56 грн (а.с.6).

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання.

Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора.

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. При цьому такими учасниками є: споживач, виробник, виконавець. Виробник може бути одночасно і виконавцем.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець (підприємство, яке надає житлово-комунальні послуги) зобов`язаний проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання.

Згідно з частиною 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обрання позивачкою неналежного способу захисту.

Між тим, за змістом частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

У частині 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин 1, 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

ОСОБА_1 не надано доказів в обґрунтування суми, яка на її думку не підлягає стягненню. Матеріали справи не містять розрахунки нарахування боргу за постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води у розмірі 71083,56 грн, що унеможливлює перевірити обґрунтованість вимог.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення позову без задоволення, проте помилився щодо мотивів такої відмови.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 4 статті 376 ЦК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає зміні з викладенням мотивів у редакції цієї постанови.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд фактично залишив апеляційну скаргу без задоволення, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 січня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину судового рішення в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 07 серпня 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

Н.П.Пилипчук