Справа № 643/4525/24
Провадження № 2/643/2626/24
30.08.2024 м. Харків
Московський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Семенової Я.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Кашуби Ю.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача
В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач посилався, що 05.11.2021 між ОСОБА_1 (позичальник) та ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» (кредитодавець), був укладений Кредитний договір №5726103, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 4000 грн., а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах визначених пунктами 1.3. - 1.7. кредитного договору. Відповідно до умов кредитного договору нарахування кредитором процентів за користування кредитом здійснюється за кожен день користування з дати надання кредиту до його повного повернення на залишок фактичної заборгованості від наданої суми кредиту. Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами кредитного договору, а позичальник свого зобов`язання з повернення кредитних коштів не виконав, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість.
29.11.2021 між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» був укладений договір відступлення права вимоги №29/11-1, відповідно до умов якого ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі й за Кредитним договором №5726103 від 05.11.2021, укладеним між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ОСОБА_1 . У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» на підстав договору про відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «Коллект Центр», у тому числі, й за кредитним договором №5726103 від 05.11.2021, що був укладений між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ОСОБА_1 .
Посилався, що відповідач, не виконуючи належним чином зобов`язання за договором позики, порушив вимоги цивільного законодавства та умови договору позики. Зазначив, що загальний розмір заборгованості за кредитним договором №5726103 від 05.11.2021, що підлягає стягненню з відповідача, станом на 08.04.2024, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 6743,44 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 3999,56 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 2573,78 грн., нараховані 3% річних - 28,59 грн., інфляційні втрати - 141,51 грн.
Посилався, що 09.02.2022 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт Капітал» був укладений Договір факторингу №09/02-2022, відповідно до умов якого TOB «Маніфою» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі й за Договором позики №3106904 від 04.09.2021, що укладався між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 . У свою чергу, на підставі договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023ТОВ «Вердикт Капітал» відступило права грошової вимоги до боржників ТОВ«Коллект Центр», у тому числі й за договором позики №3106904 від 04.09.2021, що був укладений між ТОВ «Манівео» та ОСОБА_1 .
Аргументи учасників справи
Відповідач ОСОБА_1 процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Рух справи
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06 травня 2024 року позовну заяву ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було залишено без руху, позивачу установлювався строк 5 днів з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 14 травня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, у пред`явленому позові зазначив про можливість розгляду справи за відсутності представника ТОВ «Коллект Центр», проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Реєстру територіальної громади міста Харкова, отриманих судом відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України. Процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, будь-яких заяв та клопотань від нього до суду не надходило.
Ураховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
За правилами п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Суд, беручи до уваги, що представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за відсутності ТОВ «Коллект Центр», відповідач належним чином та своєчасно сповіщений про дату, час і місце розгляду справи, вважає за можливе проводити розгляд заяви за відсутності сторін.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
З приводу укладення кредитного договору №5726103 від 05 листопада 2021 року
Як убачається з матеріалів справи, 05 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» був укладений Кредитний договір №5726103 (а.с. 7-9).
На підставі Договору про відступлення прави вимоги №29/11-1 від 29.11.2021, укладеного між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ТОВ «Вердікт Капітал», ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» відступив, а ТОВ «Вердікт Капітал» прийняв належні ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними в реєстрі боржників (Додаток №1 до Договору) (а.с. 30-31).
Згідно з витягом з Реєстру боржників від 29 грудня 2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 6 573,34 гривень, з яких: 3 999,56 гривень - сума заборгованості за кредитом, 4975,00 гривень - сума заборгованості за відсотками, 2 573,78 гривень сума нарахованих процентів (а.с. 40).
Відповідно до Договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступив, а ТОВ «Колект Центр» прийняв права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках №1 та №3 до договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників.
Згідно з витягом з Реєстру боржників від 10 січня 2023 року ТОВ «Колект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 6 743,34 гривень, з яких: 3 999,56 гривень - сума заборгованості за кредитом, 2 573,78 гривень - сума заборгованості за відсотками, 170,10 гривень нарахування відповідно до вимог ст. 625 ЦК України (а.с. 52).
Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду
За змістом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з положеннями ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
У відповідності до вимог ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Правилами ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, як це закріплено вимогами ст. 1055 ЦК України.
Судом встановлено, що 05 листопада 2021 року між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №5726103, згідно з яким, позичальнику надаються грошові кошти в сумі 4000,00 грн. зі строком користування 15 днів з датою повернення кредиту 20.11.2021 зі сплатою процентної фіксованої ставки в розмірі 1,99% (п. 1.3. -1.6. Договору).
Згідно з п. 1.7. кредитного договору №5726103 від 05.11.2021 сторони домовилися, що строк надання кредиту може бути автоматично продовжений у разі невиконання позичальником в повному обсязі зобов`язань зі сплати процентів згідно з п. 1.6. та повернення кредиту у визначений в п.1.5. термін. У такому разі строк надання кредиту автоматично пролонгується на строк 13 календарних днів, а зазначена в п. 1.5. договору дата повернення кредиту продовжується на відповідну кількість днів. Під час пролонгованого строку позичальник сплачує проценти за користування кредитом у розмірі 4,95% від суми кредиту за кожний день пролонгованого строку.
Підписавши договір позики, ОСОБА_1 підтвердив, що підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма умовами договору, а також з Правилами надання коштів у позику, у тому числі й на умовах фінансового кредиту, затверджених кредитодавцем та розміщених на сайті кредитодавця з моменту укладення цього договору. Підписанням цього договору позичальник підтверджує, що йому надана уся інформація згідно з ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ЗУ «Про електронну комерцію».
ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором.
Як убачається із розрахунку заборгованості, відповідачем за кредитним договором не в повному обсязі сплачувалися сума кредиту, у зв`язку з чим, станом на 10 січня 2023 року за ним утворилася заборгованість в сумі 6 573,44 гривень (а.с. 26).
Отже, відповідачем були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів.
Стаття 652 ЦК України унормовує, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У силу ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією, що гарантовано положеннями ст. 129 Конституції України.
Згідно зі ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Вимогами ч. 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідач ОСОБА_1 не надав доказів на спростування встановлених обставин або розміру заборгованості.
Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
За умовами ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що прямо передбачено ст. 629 ЦК України.
Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
На час розгляду справи судом відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку.
Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України.
Отже, загальна сума заборгованості за кредитним договором №5726103 від 05 листопада 2021 року, яка підлягає стягненню з відповідача, станом на 10 січня 2023 року становить 6 573,34 гривень.
Згідно з вимогами ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
У відповідності до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Виходячи з наведеного вище, до ТОВ «Вердикт Капітал» від ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №5726103 від 05 листопада 2021 року у розмірі 6 573,34 гривень.
У свою чергу, відповідно до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступив, а ТОВ «Коллект Центр» прийняв права вимоги, у тому числі й до ОСОБА_1 за кредитним договором №5726103 від 05 листопада 2021 року у розмірі 6 573,34 гривень.
Правилами ст. 514 ЦК України унормовано, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Виходячи з того, що відповідачем ОСОБА_1 не надано суду доказів на підтвердження тих обставин, що ним належним чином виконувалися умови кредитного договору, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, які свідчать про наявність порушення відповідачем прав позивача за вказаним вище кредитним договором, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача на користь ТОВ «Коллект Центр» суми заборгованості за кредитом, суми заборгованості по відсотках.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ч. 1 ст. 1084 ЦК України).
Відповідач у справі не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс», які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним в розумінні вимог ст. 516 ЦК України.
Натомість, всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ані на рахунки ТОВ «Колект Центр», ані на рахунки попереднього кредитора ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс».
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 25 вересня 2015 року по справі № 6-979цс15, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Таким чином, беручи до уваги наведені вище обставини та вимоги діючого законодавства України, суд доходить висновку, що між сторонами по справі укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти та повернути їх у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Доказів повернення вказаних грошових сум позичальнику у вигляді тілу кредиту або відсотків матеріали справи не містять, а відтак, позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та процентами є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
З огляду на наведене вище, позовні вимоги ТОВ «Колект Центр» в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №5726103 від 05 листопада 2021 року у розмірі 6 573,34 гривень підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 629 ЦПК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
У даному випадку правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням і на ці правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, як це закріплено вимогами ч. 1 ст. 1050 ЦК України.
За вказаних обставин, позивач має право вимагати від відповідача сплати 3% річних та інфляційних втрат за період прострочення грошового зобов`язання.
У зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання за кредитним договором №5726103 від 05.11.2021, позивачем нараховано інфляційні втрати, розмір яких, відповідно до наданого позивачем розрахунку становить 141,51 грн. та три відсотки річних від простроченої суми - у розмірі 28,59 грн. за період з 29.11.2021 по 23.02.2022.
Ураховуючи, що відповідач грошове зобов`язання за кредитним договором №5726103 від 05.11.2021 не виконав, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача індексу інфляції за період з 03.12.2021 по 23.02.2022 в сумі 141,51 грн. та 3 % річних, за період з 03.12.2021 по 23.02.2022 в сумі 28,59 грн., правильність нарахування яких судом перевірена.
З огляду на наведене вище, позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики №5726103 від 05 листопада 2021 року у розмірі 6 743,44 гривень підлягають задоволенню.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
З приводу укладення договору позики №3106904 від 04 вересня 2021 року
Як убачається з матеріалів справи, 04 вересня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Маніфою» був укладений договір позики №3106904, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надаються кредитні кошти в сумі 3000,00 грн. зі строком повернення кредитних коштів 30 днів, дата повернення кредиту 04 жовтня 2021 року, яка вказується у Розрахунку за Договором позики №3106904 від 04 вересня 2021 року, що є додатком №1 до цього договору. (а.с. 11 зворот-15).
Згідно з графіком нарахування процентів за користування позикою, за період з 04 вересня 2021 року по 04 жовтня 2021 року позичальник повинен сплатити 09,00 грн. в рахунок суми нарахованих процентів за користування позикою, а також повинен повернути позикодавцеві суму позики, що становить 3000,00 грн. Відтак, станом на 04 жовтня 2021 року позичальник ОСОБА_1 повинен був повернути позикодавцеві ТОВ «Маніфою» позичкові кошти в загальному розмірі 3009,00 грн., з яких: 3000,00 сума позики, 09,00 сума процентів за користування позикою(а.с. 16-17 зворот).
На підставі Договору факторингу №09/02-2022 від 09.02.2022, укладеного між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт Капітал», ТОВ «Маніфою» відступив, а ТОВ «Вердикт Капітал» прийняв належні ТОВ «Маніфою» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними в реєстрі боржників (а.с. 34 зворот-36).
Згідно з Актом приймання-передавання Реєстру Боржників в електронному вигляді за Договором Факторингу №09/02-2022 від 09.02.2022 ТОВ «Маніфою» передав, а ТОВ «Вердикт Капітал» прийняв Реєстр Боржників в електронному вигляді на флеш-носії у розмірі 734 Кбт, загальна сума простроченої заборгованості становить 21 696 842,26 гривень. (а.с. 37).
Згідно з витягом з Реєстру боржників від 09 лютого 2022 року, складеним за підписом генерального директора ТОВ «Вердикт Капітал», ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 9 291,00 гривень, з яких: 3 000,00 гривень - сума заборгованості за кредитом, 4776,00 гривень - сума заборгованості за процентами за користування позикою, 1 515,00 гривень сума заборгованості за процентами на прострочену позику (а.с. 41).
У свою чергу, згідно з Розрахунком заборгованості за договором позики №3106904, складеним за підписом генерального директора ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10.01.2023 заборгованість позичальника ОСОБА_1 становить: 3000,00 грн. заборгованість по основній сумі кредиту; 6291,00 гривень - заборгованість за відсотками, 30 150,00 заборгованість за відсотками за кредитним договором (а.с. 27).
Відповідно до Договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступив, а ТОВ «Коллект Центр» прийняв права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках №1 та №3 до договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників.
Згідно з витягом з Реєстру боржників від 10 січня 2023 року, складеним за підписом директора ТОВ «Коллект Центр», ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 39 441,00 гривень, з яких: 3000,00 гривень - сума заборгованості за основним зобов`язанням, 36 441,00 гривень - сума заборгованості за нарахованими процентами (а.с. 51).
Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду
За правилами ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Правилами ч. 1 ст. 1054 ЦК України унормовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Положеннями ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Вимогами ст. 639 ЦК України визначено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Положеннями ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» унормовано, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Правилами ч. 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» закріплено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
За змістом ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Згідно з ч. 3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Як це унормовано вимогами ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Правилами ст. 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням, як це визначено положеннями ст. 516 ЦК України.
Правилами ст. 517 ЦК України закріплено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, як це закріплено вимогами ст. 526 ЦК України.
Положеннями ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що закріплено вимогами ст. 611 ЦК України визначає.
За змістом ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що визначено положеннями ст. 599 ЦК України.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості.
На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку.
Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України.
Суд, дослідивши надані позивачем докази, доходить висновку, що відповідачем ОСОБА_1 в порушення умов договору позики №3106904 від 04.09.2021 не здійснювалося внесення грошових коштів в рахунок сплати основної суми боргу, яка становить 3 000,00 гривень, та, як наслідок, така сума основної суми боргу підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ «Коллект Центр».
Відповідач у справі не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс», які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним в розумінні вимог ст. 516 ЦК України.
Натомість, всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ані на рахунки ТОВ «Коллект Центр», ані на рахунки попереднього кредитора ТОВ «Маніфою».
Водночас, суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком процентів за користування кредитними коштами, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як дійшла висновку Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року, прийнятій у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося і право позивача нараховувати проценти за кредитом.
Аналогічного змісту правові висновки також викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року, прийнятій у справі №202/4494/16-ц, провадження №14-318цс18.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 лютого 2020 року, прийнятій у справі №912/1120/16, провадження № 12-142гс19, дійшла висновку, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання».
Зі змісту пред`явленого ТОВ «Коллект Центр» позову не вбачається жодного доводу, яким він обґрунтовує право нарахування ОСОБА_1 процентів за користування кредитними коштами після закінчення строку дії договору позики 03 листопада 2021 року.
Крім того, суд звертає увагу, що відомостей про наявність в первісного кредитора та, як наслідок, у наступних кредиторів за договором відступлення права вимоги ТОВ «Вердикт Капитал» та за договором факторингу - ТОВ «Коллект-Центр» здійснювати нарахування позичальнику ОСОБА_1 процентів за користування кредитними коштами після закінчення строку дії договору позики 03.11.2021, зміст договору позики №3106904 від 04.09.2021 та Додаткова угода до нього від 04.10.2021 таких умов не містять. Жодних доказів щодо наявності в кредитора права нараховувати позичальнику процентів за користування кредитними коштами після закінчення строку дії договору позики №3106904 від 04.09.2021 (після 03.11.2021) позивачем суду не надано, як і не містять таких доказів матеріали справи, а несплата та/або несвоєчасна сплата позичальником кредитних платежів не може слугувати належною підставою для продовження строку користування кредитом без наявності волевиявлення сторін, зокрема вчинення відповідних дій.
Таким чином, вирішуючи питання щодо позовних вимог ТОВ «Коллект Центр» про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитними коштами відповідно до умов Договору позики №3106904 від 04.09.2021, як плати за надану позику (кредит) за стандартною процентною ставкою 0,01 за період користування кредитними коштами з 04.09.2021 по 04.102021 (30 днів) та яка, відповідно, становить 0,30 гривень в день (0,01 х 3 000,00 = 0,30), то, в розумінні вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України, заборгованість відповідача за період з 04.09.2021 по 04.10.2021 (30 днів), тобто в межах строку кредитування, становить 9,00 гривень (0,30 грн. х 30 = 9,00). У свою чергу, як плати за надану позику (кредит) за стандартною процентною ставкою 1,99 за період користування кредитними коштами з 04.10.2021 по 03.11.2021 включно (30 днів), відповідно до умов Додаткової угоди від 04.10.2021 до Договору позики від 04.09.2021, та яка, відповідно, становить 59,70 гривень в день (1,99 х 3 000,00 = 59,70), то, в розумінні вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України, заборгованість відповідача за період з 04.10.2021 по 03.11.2021 включно (30 днів), тобто в межах строку кредитування, становить 1791,00 гривень (59,70 грн. х 30 = 1791,00). Відтак, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами за Договором позики №3106904 від 04.09.2021 в розмірі 1800,00 гривень (9,00 + 1791,00 = 1800,00).
У свою чергу, що стосується прострочення відповідачем грошового зобов`язання, починаючи з 04.11.2021, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати за весь час прострочення, а також річні відсотки від простроченої суми, як це визначено положеннями ст. 625 ЦК України, як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Водночас, позивачем такі позовні вимоги не заявлялися, а суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, як це закріплено положеннями ч. 4 ст. 12 ЦПК України.
Розподіл судових витрат
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача - на 24,99% (в сумі 11 543,00 гривень), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 756,70 гривні (11 543,44 гривень (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 46 184,44 гривень (загальна сума позовних вимог) = 24,99% х 3 028,00 гривень (сума сплаченого судового збору).
Так, судом установлено, що позивачем ТОВ «Коллект Центр» 02 січня 2023 року укладено договір про надання правової допомоги №02-01/2023 з Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс». Умовами п. 2.1. розділу 1 договору про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року сторонами погоджено, що Адвокатське об`єднання на підставі звернення Клієнта, яке оформлено у формі заявки на надання юридичної допомоги, приймає на себе зобов`язання з надання юридичної допомоги, визначеної умовами п. 2.2.1. 2.8. договору про надання правової допомоги. Відповідно до умов п. 3.1.4. вказаного договору клієнт зобов`язаний оплачувати юридичну допомогу у відповідності до умов розділу 4 договору. Пунктом 4.1 розділу 4 договору про надання правової допомоги сторонами погоджено, що вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок про надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору.
Відповідно до Заявки на надання юридичної допомоги №710 від 01 березня 2024 року, погодженої між ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс», сторонами за Договором №02-01/2023 про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року погодили, що Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» надано ТОВ «Коллект Центр» такі види правової допомоги: надання усної консультації з вивченням документів, вартість 1 години роботи становить 2000,00 грн., витрачений час роботи 2 години, вартість послуги 4000,00 грн.; складання позовної заяви про стягнення з ОСОБА_1 боргу, вартість 1 години роботи 3000,00 грн., витрачений час роботи 3 години, вартість послуги 9000,00 грн.
Згідно з Актом №2 про надання юридичної допомоги від 08.03.2024, сторонами договору АО «Лігал Ассістанс» та ТОВ «Коллект Центр» погоджено такий вид правових послуг: відповідач ОСОБА_1 , договори №5726103, №3106904, надання усної консультації з вивченням документів, вартість 1 години роботи становить 2000,00 грн., витрачений час роботи 2 години, вартість послуги 4000,00 грн.; складання позовної заяви про стягнення з ОСОБА_1 боргу, вартість 1 години роботи 3000,00 грн., витрачений час роботи 3 години, вартість послуги 9000,00 грн.
За правилами ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, як це закріплено положеннями п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України.
Вимогами п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України унормовано, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За змістом ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися, як це закріплено положеннями ч. 3 ст. 141 ЦПК України.
За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такої правової позиції щодо застосування норм права дотримується Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року, прийнятій у справі №552/2145/16-ц.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час, що унормовано вимогами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»,.
Вирішуючи питання щодо розміру суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Визначаючи суму до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAlliance Limited» проти України» (п. 268), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналогічного змісту висновків щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року, прийнятій у справі №826/1216/16, провадження № 11-562ас18, та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року, прийнятій у справі №755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19.
З огляду на викладене вище, можна дійти висновку, що ЦПК України унормовано такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Суд, ураховуючи обсяг виконаної Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» роботи, беручи до уваги, що справа, яка розглядається судом, за своєю категорією в розумінні п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України відноситься до малозначних справ, беручи до уваги обсяг правової допомоги, наданої Адвокатським об`єднанням, визначений у Акті №2 про надання юридичної допомоги від 08.03.2024 до Договору №02-01/2023 про надання правової допомоги від 02.01.2023, доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу адвоката пропорційно розміру задоволених позовних вимог на 24,99% - у розмірі 3 248,70 гривень (24,99% х 13 000,00 гривень / 100 = 3 248,70).
На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 80, 81, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором №5726103 від 05.11.2021 в розмірі 6743 (шість тисяч сімсот сорок три) гривень 44 копійки, з яких: 3999,56 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 2573,78 гривень - сума заборгованості за відсотками за користування кредитом, 141,51 гривень інфляційні втрати, 28,59 гривень три проценти річних від простроченої суми; заборгованість за договором позики №3106904 від 04.09.2021 в розмірі 4800 (чотири тисячі вісімсот) гривень 00 копійки, з яких: 3000,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 1800,00 гривень - сума заборгованості за відсотками за користування кредитом, а загалом 11 543 (одинадцять тисяч п`ятсот сорок три) гривень 44 копійки.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 756 (сімсот п`ятдесят шість) гривень 70 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 3248 (три тисячі двісті сорок вісім) гривень 70 копійок.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків: НОМЕР_1 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення складено і підписано 06 вересня 2024 року.
Суддя: Я.Ю. Семенова