Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 2/733/239/24
Єдиний унікальний №733/780/24
У Х В А Л А

Іменем України

30 серпня 2024 року Ічнянський районний суд Чернігівської області

в складі:

головуючого судді: Т.В. Карапиш

за участю секретаря: О.П. Щур,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідачки

фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ,

представника відповідача

фізичної особи-підприємця

ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Ічня в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу обладнання та повернення обладнання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до суду із позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу обладнання та повернення обладнання.

Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 08 квітня 2024 року провадження у справі відкрито та призначено до підготовчого судового засідання.

26.04.2024 року від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Покотило М.Б. через канцелярію Ічнянського районного суду Чернігівської області надійшло клопотання про закриття провадження у справі та відзив на позовну заяву. Клопотання про закриття провадження у справі остання обґрунтовувала тим, що оспорювана у цій справі недійсність договору не регулює сімейні права і обов`язки подружжя Ворошилових, оскільки такий укладений між двома суб`єктами господарювання договір з метою здійснення підприємницької діяльності та не є правочином у сімейних правовідносинах. В порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна із сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а тому, ураховуючи викладене, даний спір про визнання недійсним укладеного одним із подружжя підприємцем без згоди іншого з подружжя договору купівлі-продажу обладнання має розглядатися господарським судом в порядку, встановленому ГПК України.

30.04.2024 року від представника позивача ОСОБА_5 ОСОБА_1 надійшло заперечення на заяву представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Покотило М.Б. про закриття провадження у справі, в якій остання вказує, що в даній справі виник спір між фізичною особою ОСОБА_5 (який не є підприємцем), його дружиною ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 , оскільки позивач перебуває у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 , яка, як пізніше дізнався позивач, продала відповідачу ОСОБА_3 майно, яке належало їй та позивачу ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності подружжя, тобто між сторонами справи Позивачем та Відповідачем 1 наявні не господарські, а сімейні правовідносини, врегульовані першочергово Сімейним Кодексом України, з яких виник спір про порушене право позивача як співвласника спільного майна подружжя на мирне ним володіння та розпорядження, що притаманно виключно відносинам між подружжям.

Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 01.07.2024 року прийнята заяву позивача ОСОБА_5 та його представника адвоката Лозової Н.В. про зміну предмета позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу обладнання та повернення обладнання та ухвалено розгляд справи здійснювати з урахуванням заяви про зміну предмета позову.

В зв`язку з чим 29.07.2024 року від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Покотило М.Б. через канцелярію Ічнянського районного суду Чернігівської області надійшло клопотання про закриття провадження у справі, в якому остання просить суд закрити провадження у справі № 733/780/24 на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України в частині наступних позовних вимог: визнати недійсним договір № 1 купівлі-продажу обладнання від 25.05.2020, укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 ; застосувати наслідки недійсності правочину договору № 1 купівлі-продажу обладнання від 25.05.2020 року та зобов`язати ОСОБА_3 повернути у володіння ОСОБА_5 та ОСОБА_2 майно, яке є їх спільною сумісною власністю: котел опалювальний водогрійний КВм(а)-0.82-04 заводський № 337; котел опалювальний водогрійний КВм-1.00-01(GP-6) заводський № 16; котел опалювальний водогрійний КВм(а)-0.30 заводський № 272; котел опалювальний водогрійний КВм(а)-0.50 заводський № 128; лічильник тепла СВТУ 10М заводський № 72217; фоторедуктори НА62F 2,2 кВт 1400 об/хв. 4 штуки; теплообмінник СТА-24; насосні станції KF5/24L 3 штуки; системи пом`якшення води Ecosoft FU-1018-Cab 2 штуки; компресорні установки ВКП 2 штуки; баки розширювальні WRV 500л 2 штуки; бак розширювальний WRV 300 л; пульт керування АКН-2-4.0-S заводський № 8132; пульт керування АКН-2-5.5-S заводський № 8144; циркулярні насоси Wilo BL40/120-2,2/2 2 штуки; циркулярні насоси Wilo BL50/150-5,5/2 2 штуки; насосні станції М-99/24 L 3 штуки; циклон СЦН 40-400х4; системи паливоподачі (САТ) (шнекові) 2 штуки.

Клопотання обґрунтовує тим, що Велика Палата Верховного суду зазначила, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна із сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства (постанови від 12.10.2022 у справі № 183/4196/21, від 08.06.2022 у справі № 362/643/21, від 23.11.2021 у справі № 641/5523/19 та інші).

Оспорюваним у даній справі договором не регулюються сімейні права та обов`язки між подружжям Ворошилових, оскільки такий укладений між двома суб`єктами господарювання та з метою здійснення підприємницької діяльності. Позаяк цей правочин не є правочином у сімейних правовідносинах. Враховуючи викладене, справа в спорі про визнання недійсним укладеного одним з подружжя підприємцем, без згоди іншого з подружжя договору купівлі продажу обладнання має розглядатися господарським судом в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України. Вказана правова позиція відповідає правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі № 916/2813/18 в частині юрисдикції спору, предметом якого є недійсність договору щодо розпорядження часткою в статутному капіталі юридичної особи без згоди одного з подружжя.

Ураховуючи викладене, справа в спорі про визнання недійсним укладеного одним з подружжя підприємцем, без згоди іншого з подружжя договору купівлі-продажу обладнання має розглядатися господарським судом в порядку, встановленому ГПК України, що відповідає правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі № 916/2813/18 в частині юрисдикції спору, предметом якого є недійсність договору щодо розпорядження часткою в статутному капіталі юридичної особи без згоди одного з подружжя.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Покотило М.Б. в підготовчому судовому засіданні підтримала подане нею клопотання та просила його задовольнити із зазначених у ньому підстав.

Представник позивача ОСОБА_5 адвокат Лозова Н.В. в підготовчому судовому засіданні проти поданого представником відповідача ОСОБА_3 адвокатом Покотило М.Б. клопотання заперечував та просила відмовити з підстав, зазначених нею у запереченні на клопотання від 30.04.2024 року.

Відповідачка фізична особа-підприємець ОСОБА_2 в підготовчому судовому засіданні також заперечувала проти даного клопотання та просила суд відмовити у його задоволенні.

Суд, вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши клопотання та матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення клопотання представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Покотило М.Б. про закриття закрити провадження у справі № 733/780/24 на підставі пункту 1 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України, виходячи з наступного.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 77 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у підготовчому засіданні суд вирішує заяви та клопотання учасників справи.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

За змістом частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З урахуванням наведеного можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком справ, розгляд яких прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа), по-третє, пряма вказівка закону про вирішення спору в порядку певного судочинства.

Судовий захист є одним з найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Разом з тим, відповідно до частин першої та другої статті 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно із частиною першою статті 128 Господарського кодексу України, громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Статтею 20 ГПК України встановлені особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (в тому числі землю), крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Відповідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передатимайно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання. Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч.1,7 статті 179 ГК України).

Згідно з ч. 9 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців», фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Відповідно до статті 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_5 є фізичною особою, яка звернулася до суду з позовом щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу обладнання та повернення обладнання, що являється спільним майном, придбаним за час перебування його з Відповідачкою 1 у шлюбі, яка є фізичною особою-підприємцем та яка без його згоди здійснила купівлю-продаж обладнання з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 .

Крім того, з матеріалів справи видно, що в позовній заяві не обґрунтовано встановлення джерела коштів позивача на придбання спірного майна, яке є об`єктом господарювання одного з подружжя, а тому з таких підстав відсутнє переконання того, що спільне майно є спільною сумісною власністю подружжя, до того ж, оспорюваний договір купівлі-продажу укладений між двома суб`єктами господарювання, а тому такий правочин не є правочином у сімейних правовідносинах, з таких підстав суд приходить до висновку про задоволення клопотання представника відповідача.

Керуючись ст.ст. 197,198, 253, 255, 258-260, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Покотило Марини Борисівни про закриття провадження у справі № 733/780/24 на підставі пункту 1 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України задовольнити.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу обладнання та повернення обладнання закрити.

Роз`яснити позивачу право звернення до суду із зазначеними вимогами в порядку господарського судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т. В. Карапиш