Провадження №22-ц/812/1314/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 серпня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Андрієнко Л.Д.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи цивільну справу №475/816/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу, яку постановив Доманівський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Кривенко Оксани Володимирівни у приміщенні цього суду 09 липня 2024 року, дата складання повного тексту не зазначена, за заявою ОСОБА_2 про забезпечення його позову до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,

у с т а н о в и в :

У липні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення його позову до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, до пред`явлення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_1 .

Заяву мотивовано тим, що ціна позову про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, становить 114078 грн., які складаються з 84078 грн. матеріальних збитків та 30000 грн. моральної шкоди. Відповідачу одноосібно на праві власності належить наступне майно - земельна ділянка, кадастровий номер :04:000:0144, площею 2 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою: Миколаївська область, Вознесенський район, Сухобалківська сільська рада. Необхідність вжиття судом заходів забезпечення позову є обґрунтованим та вкрай необхідним кроком для охорони матеріально-правових інтересів від можливих недобросовісних дій боржника та задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні судового рішення про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Посилаючись на те, що вказані заходи забезпечення позову пов`язані з предметом спору і є співмірними із заявленими позовними вимогами та спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову, заявник просив суд накласти арешт на земельну ділянку, кадастровий номер :04:000:0144, площею 2 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою Миколаївська област,ь, Вознесенський район, Сухобалківська сільська рада.

Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 09 липня 2024 року заяву ОСОБА_2 задоволено.

Накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , а саме - на земельну ділянку, кадастровий номер :04:000:0144 площею 2 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою Миколаївська область, Вознесенський район, Сухобалківська сільська рада.

Ухвала суду мотивована тим, що є підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.

Суд виходив з того, що власник майна має можливість в будь-який час розпорядитися нерухомим майном, що, в разі задоволення позову, може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду по даному спору та вважав доцільним на період судового розгляду накласти арешт на нерухоме майно, належне на праві власності ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, визнанням доведеними обставин, що мають значення для справи, які не були встановлені під час судового розгляду, а також з порушенням норм процесуального права та матеріального права та просив її скасувати та прийняти нову про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заява про забезпечення позову ОСОБА_2 не містить обґрунтування вимог щодо наявності спору та розрахунків на підтвердження зазначених розмірів шкоди. До зазначеної заяви ним долучені квитанція про сплату судового збору, інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ордер адвоката. Тобто, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач не надав доказів на підтвердження того, що саме йому, як власнику/належному користувачеві, і саме у зазначеному розмірі та саме ОСОБА_1 завдана шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Суд в оскаржуваній ухвалі дійшов висновку про співмірність вартості земельної ділянки завданій шкоді, хоча матеріали справи не містять відомостей про вартість земельної ділянки та доказів на підтвердження розміру завданої шкоди. Крім того, висновки суду першої інстанції про наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову та пов`язаність виду забезпечення позову з предметом спору не відповідають матеріалам справи та діючому законодавству. В приватній власності заявника, крім нерухомого майна у вигляді земельної ділянки, на яку суд наклав арешт, є два легкових автомобілі. Належна йому земельна ділянка не пов`язана з предметом спору і стягнення на неї, навіть у випадку вчинення дій, спрямованих на невиконання ним рішення суду, стане можливим виключно, якщо у нього буде недостатньо коштів чи рухомого майна. Висновок суду про те, що він буде вчиняти дії, що ускладнюватимуть виконання рішення суду, на думку ОСОБА_3 , є хибним та нічим необґрунтованим. Таких дій він ніколи не вчиняв і намірів їх робити в майбутньому не має. До того ж суд першої інстанції, наклавши арешт, не конкретизував, які саме дії та кому заборонено вчиняти під час дії арешту, тобто накладений арешт не тільки забороняє йому вчиняти дії по відчуженню, передачі земельної ділянки в оренду, заставу тощо, а й самостійно використовувати її за безпосереднім цільовим призначенням (обробляти, засівати, збирати врожай тощо), але при цьому суд не взяв до уваги, що такі заходи забезпечення є неспівмірними та можуть негативно вплинути на його майнові права та інтереси, можуть завдати йому майнової шкоди, оскільки арештовану земельну ділянку він отримав у власність як учасник бойових дій саме для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а відтак можливого отримання додаткового доходу, оскільки після звільнення з військової служби за станом здоров`я його єдиним джерелом доходу є пенсія по інвалідності. Земля є об`єктом, який потребує постійного та належного догляду й обробітку, а заявником не надано будь-яких доказів щодо його намірів розпорядитися земельною ділянкою та яким чином можливе відчуження земельної ділянки за наявності іншого рухомого майна може утруднити виконання судового рішення за майбутнім позовом.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явилися.

Зважаючи на вимоги статей 128, 130, частини 2 статті 372 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення учасників справи, які не з`явилися, належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи, враховуючи, зокрема, заяву відповідача, а також, що матеріали справи є достатніми для проведення судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вказаним положенням закону.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення його позову до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, подавши її до пред`явлення позову.

Суд задовольнив заяву, погодившись із її обґрунтованістю.

Вирішуючи питання правильності висновків суду, який задовольнив вимоги про забезпечення позову, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […]. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19)).

З урахуванням викладених вимог процесуального закону та висновків Верховного Суду, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд першої інстанції на вказані вимоги закону належної уваги не звернув, не дав оцінку змісту заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову та долученим до неї доказам.

Так, у заяві про забезпечення позову, ОСОБА_2 зазначено, що її подано до пред`явлення до суду позову до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою.

У заяві ОСОБА_2 зазначив лише, що ціна позову про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, становить 114078 грн., з яких 84078 грн. - матеріальні збитки, 30000 грн. - моральна шкода. Будь-якого викладення обставин, за яких йому була завдана шкоди, зокрема щодо факту дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої завдано шкоди саме заявнику, розміру цієї шкоди та причетності до цих подій ОСОБА_1 заява не містить. Доказів на підтвердження наведеного до зави не долучено.

Так, серед додатків до заяви приєднані квитанція про сплату судового збору, інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, щодо перебування на праві власності у ОСОБА_1 земельної ділянки, кадастровий номер :04:000:0144, площею 2 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на яку заявник просив накласти арешт в якості забезпечення майбутнього позову, ордер адвоката.

Проаналізувавши наведене, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_2 при зверненні із заявою не доведено, а судом не встановлено наявність між заявником та особою, щодо якої останній просить застосувати заходи забезпечення позову у вигляді арешту його майна, спору про відшкодування шкоди в сумі 114078 грн., що є обов`язковою передумовою для застосування заходів забезпечення майбутнього позову.

Наведене свідчить про відсутність достатніх підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 через її недоведеність, а тому висновок суду про застосування заходів забезпечення позову є необґрунтованим.

За такого колегія суддів приймає аргументи апеляційної скарги.

Оскільки суд, приймаючи оскаржувану ухвалу, не повно встановив обставини, що мають суттєве значення при вирішення зави про забезпечення позову, та порушив вимоги процесуального права, її необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

З огляду на результати розгляду апеляційної скарги та положення статті 141 ЦПК України відсутні підстави для розподілу судових витрат, який має бути здійснений за наслідками розгляду справи.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Доманівського районного суду Миколаївської області від 09 липня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення його позову до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

________________________________________________

Повний текст постанови складений 27 серпня 2024 року