Єдиний унікальний номер: 448/49/24
Провадження № 2/448/192/24
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(повний текст)

03.09.2024 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі судового засідання Москалик О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Приватне Акціонерне Товариство «Страхова Група «ТАС», про стягнення майнових збитків, -

В С Т А Н О В И В:

І.Короткий зміст позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення з останнього в його (позивача) користь 95 238, 99 грн. на погашення спричиненого майнового збитку.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач ОСОБА_1 покликається на те, що йому на праві приватної власності належать транспортні засоби - автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та причіп марки «Glowach» реєстраційний номер НОМЕР_2 . В червні місяці 2022 року на належних йому (позивачу) транспортних засобах перевозилися автомашини з республіки Польща. Такі перевозилися його (позивача) добрим знайомим та далеким родичем ОСОБА_3 , який перебував за кермом автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Зазначає, що 29 червня 2022р. в м.Мостиська Львівської області відповідач ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки «Volkswagen golf », реєстраційний номер НОМЕР_3 , вчинив зіткнення з належними йому (позивачу) автотранспортними засобами, в результаті чого йому (позивачу) було спричинено надто великих матеріальних збитків. За вчинене ОСОБА_2 був притягнений до адміністративної відповідальності, а саме постановою Мостиського районного суду Львівської області від 18.07.2022р. відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП із обранням винному адмінстягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. за вказаною статтею. Як встановлено судом, «29.06.2022 року о 19:35 год., на 66 км а/д «Львів-Шегині» водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «Volkswagen golf », реєстраційний номер НОМЕР_3 , під час маневру - перестроювання, не дав дорогу транспортному засобу, що рухався в попутному напрямку по тій смузі руху, на яку він мав намір перестроїтись, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом - автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та причепом марки «Glowach» реєстраційний номер НОМЕР_2 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди дані транспортні засоби отримали значні механічні пошкодження. Такими своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.10.3 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена статтею 124 КУпАП».

Вказує, що по зазначених транспортних засобах йому (позивачу) спричинені величезні матеріальні збитки та не лише самими механічними пошкодженнями його двох транспортних засобів - автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та причепа марки «Glowach» реєстраційний номер НОМЕР_2 . Безпосередня вартість відновлення таких ним (позивачем) оцінена на суму 99690 грн. (в т. ч. вартість придбання запасних частин для ремонту таких становить 20650 грн., вартість розборки пошкоджених транспортних засобів і їх належний ремонт з відповідним фарбуванням, виконаний за рахунок особистої праці позивача і третіх осіб (40000 грн.), а ще й дуже величезними затратами по їх транспортуванню від місця вчиненого «зіткнення» до місця його (позивача) проживання в м.Старокостянтинів Хмельницької області (дві поїздки - 29.06.2022 року та 30.06.2022 року кожна вартістю послуг по перевезенню по 29520 грн. (разом це становить 59040 грн.). Пошкоджені автотранспортні засоби довелося транспортувати впродовж двох днів в зазначені вище дати, бо перевозилися вони кожен окремо. Доставка пошкодженого майна та його відновлення вартувало йому (позивачу) з водієм ОСОБА_4 досить значних затрат особистого часу як по збереженню, так і по транспортуванню пошкодженого транспорту із м.Мостиська додому в м.Старокостянтинів. Дальше мали місце їх зайнятість в пошуках необхідних запчастин (їх придбано на суму 20650 грн.), а також виконавців робіт по ремонту. Після того було виконання розбірних та ремонтних робіт. У зв`язку з цінами, які йому зазначили спеціалісти, він (позивач) разом з ОСОБА_5 вирішили все те робити самотужки, особистою працею у вільний від роботи час. І зробили все належним чином, до фарбування виконали ті всі розбірні та ремонтні роботи. Довідок по розцінках виконаних робіт у них немає, але на те все затрачено надто багато особистої праці та особистого часу. Він (позивач) повністю втратив свій заробіток за більш як двотижневу зайнятість підряд із зазначеними роботами-пошуками, самі ремонтні роботи тривали багато часу. Документи на доставку пошкоджених автотранспортних засобів виписувалися на ім`я водія ОСОБА_4 , який був на момент зіткнення за кермом та безпосередньої охороняв і транспортував пошкоджені транспортні засоби - автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та причіп марки «Glowach», реєстраційний номер НОМЕР_2 , до м.Старокостянтинова. Доставка обійшлася в сумі 59040 грн., придбання запчастин для ремонту пошкоджених транспортних засобів - 20650 грн. Розбірка пошкоджених транспортних засобів та проведення безпосередньо самих ремонтних робіт по приведенню в належний стан пошкодженого майна здійснювалася ними (позивачем та водієм ОСОБА_4 ) особисто за рахунок їхньої особистої фізичної праці із певним (а іноді і зі значним ) відривом від своїх звичайних робіт, із затратою свого особистого часу, в т. ч .і в неробочий час, і у вихідні та святкові дні. Документів на виконану ними роботу по розбірці та ремонту у них немає, а тому неможливо їх додати до матеріалів позову по вартості виконаних робіт, як і включити в суму понесених затрат до позовних вимог.

Стверджує, що вся робота по фарбуванню пошкоджених транспортних засобів з приведенням їх в нормальний стан була проведена приватним спеціалістом (самотужки таку роботу виконати було неможливо) і вартість цієї роботи повністю сплачена ним (позивачем) в сумі 40000 грн., тому повністю включається в суму спричиненого йому матеріального збитку. Загальна сума спричиненого йому (позивачу) матеріального збитку складає 119 690 грн. (59040 грн. + 20650 грн. + 40000 грн.). Частково спричинений йому (позивачу) матеріальний збиток було відшкодовано страховою компанією АТ «Страхова Група «ТАС» - а саме 18 липня 2022 року йому перераховано кошти - страхове відшкодування в сумі 24452,01 грн. на погашення спричиненого пошкодженнями транспортних засобів матеріального збитку. Решта суми спричиненого матеріального збитку - а це 95237,99 грн. має бути відшкодована винним у скоєнні «зіткнення» з такими значними пошкодженнями належних йому (позивачу) транспортних засобів. В добровільному порядку нанесений йому (позивачу) матеріальний збиток абсолютно не відшкодовується винним у тому «зіткненні». Відповідач ОСОБА_2 навіть не вибачився за скоєне, а не те, щоб надати будь яку допомогу.

З огляду на наведене, він (позивач) звернувся до суду із відповідним позовом до винного - відповідача ОСОБА_2 про відшкодування спричинених йому матеріальних збитків в сумі 95 238, 99 грн. та понесених судових витрат по справі.

ІІ. Короткий зміст інших заяв по суті справи.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , у якому такий заперечує проти позовних вимог у повному обсязі, вважає їх незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення з огляду на наступне: він (відповідач) не заперечує факту дорожньо-транспортної пригоди 29.06.2022 року; згідно постанови Мостиського районного суду Львівської області від 18.07.2022 року його (відповідача) визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та дана постанова набрала законної сили; цивільно-правова відповідальність його (відповідача) на дату дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в АТ «СГ «ТАС»; якщо виходити із усіх заявлених позовних вимог, то позивач просить відшкодувати: витрати на транспортування - 59040 грн., 40000 грн. - «величезний матеріальний збиток» на фарбування автомобіля «приватним спеціалістом» без будь-яких доказів понесення цього збитку, 20650 грн. - за придбання запасних частин; загальна сума, яку просить відшкодувати позивач як шкоду, завдану ДТП, становить 119 690 грн.; розмір страхового відшкодування, який страхова компанія відповідача сплатила позивачу становив 24452,01 грн.; із зазначеним розміром страхового відшкодування позивач погодився, розмір виплаченого йому страхового відшкодування ним не оспорювався; відповідно до абз.1, 6 ч.1 ст.28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого відноситься серед іншого: шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу та шкода, пов`язана з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди; розміри страхових сум (лімітів) за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів затверджена постановою Правління Національного Банку України, встановлено ліміт відповідальності страхових компаній за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 130000 гривень на одного потерпілого; відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України від 1 липня 2004 року N 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 зазначеного Закону) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, в останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (лімітом відповідальності); уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, а тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 Цивільного Кодексу України та ст.27 Закону України від 9 лютого 2012 року N4391-VI "Про страхування" шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність; таким чином, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"); аналогічного висновку дійшла і Велика Палата Верховного суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14- 176цс18); крім того, такий же ж висновок викладений у постановах КЦС у складі Верховного Суду від 8 серпня 2018 року у справі N519/741/15-ц (провадження N 61 -5308св18), від 15 серпня 2018 року у справі N713/2002/15 (провадження N61-18147св18), від 15 серпня 2018 року у справі N209/3145/15-ц (провадження N61-6914св18); заявлена позивачем сума ніби то понесеної ним шкоди знаходиться в межах ліміту страхової відповідальності за полісом обов`язкового страхування цивільної відповідальності відповідача та повинна була б бути відшкодована страховою компанією в межах ліміту відповідальності, так як загальний розмір шкоди не перевищує 130000 грн., а відтак стягнення цієї суми із нього (відповідача) неприпустиме та суперечить закону та практиці Верховного суду. Крім того, покликається на те, що він (відповідач) категорично заперечує щодо відшкодування коштів в сумі 59040 грн. на транспортування з місця ДТП до м.Старокостянтинів; відповідно до постанови Мостиського районного суду Львівської області по справі №448/718/22 ДТП відбулося о 19:35 год. 29.06.2022 року; позивач зазначає, що автомобіль було транспортовано з м.Мостиська до м.Старокостянтинів Хмельницької області; крім того, з незрозумілих причин було здійснено дві доставки, перша була здійснена 29.06.2022 року в день ДТП, що означає до 23.59 год., а друга 30.06.2022р., що аж ніяк не відображає будь-якої раціональності в таких діях; з місця ДТП до місця транспортування позивач зазначає 360 км. в одну сторону, туди і назад 720 км; згідно даних сервісу Google Maps, відстань від м.Мостиська до м.Старокостянтинів Хмельницької області 361 км. і за звичайних умов час в дорозі становить 5 год. 36 хв. на дорогу в одну сторону (копія витягу додається); станом на 29.06.2022 року на території Львівської області тривала комендантська година з 24:00 по 05:00 год. та відповідно у цей час існує неможливість здійснення транспортування; о 21:54 год. учасники (автомобілі) ДТП перебували на місці пригоди, що підтверджується даними з фото про час зробленого фото (фото додаються); проте, дивним чином, ще будучи на місці ДТП о 21:54 год., автомобілі доставлені того ж дня (тобто до 23:59 год.) до м.Старокостянтинова Хмельницької області, хоча за даними сервісу Google Maps за звичайних умов така подорож мала б зайняти щонайменше 5 год. 36 хв., а за даними позивача така доставка була здійснена менш ніж за 2 години; більше того, надавач сервісу евакуатора (який не має права надавати такі послуги) також із м.Старокостянтинова, що означало, що він щонайшвидше о 19.35 год. (година вчинення ДТП) приїхав із м.Староконстянтинова Хмельницької області до м.Мостиська та встиг повернутися назад до м.Старокостянтинова у цей же день 29.06.2022 року), подолавши 720 км за приблизно 4,5 год., що аж ніяк не відповідає даним сервісу Google Maps, відповідно до даних якого на «дорогу в одну сторону» за цим маршрутом необхідно щонайменше 5 год. 36 хв.; крім того, згідно відкритих даних ресурсу Vkursi Рго підприємець ОСОБА_6 не надає послуг з транспортування транспортних засобів чи послуг евакуатора, а здійснює лише «Роздрібну торгівлю деталями, приладдям для автотранспортних засобів» у м.Староконстянтинів Хмельницької області; автомобіль позивача разом із причепом самостійно (власним ходом) покинув місце ДТП, що ще раз підтверджує у відсутності потреби транспортувати автомобілі; позивач жодним чином не аргументував чого транспортував автомобілі до місця свого проживання, а не до найближчого СТО або місця огляду представника страхової фірми; необґрунтовано дивною є позиція позивача щодо вартості 1 км у розмірі 41 грн., оскільки середня вартість 1 км по Україні становить 20 грн. станом на 2024 рік, тобто два роки після вчинення ДТП та з врахуванням зростання вартості споживчих цін, інфляції, тощо (фотокопії додаються). Він (відповідач) вважає, що жодних правових підстав на відшкодування вартості витрат на транспортування у позивача не має та такий не надав. Щодо суми у розмірі 20650 грн. на придбання «запасних» запчастин для ремонту, то він (відповідач) заперечує щодо відшкодування даної суми. Позивач отримав від страхової фірми 24452,01 грн. страхового відшкодування, що включало в себе придбання запчастин та здійснення відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля. Позивач надає на підтвердження придбання «запасних» запчастин накладну на суму 20650 грн., однак дані запчастини, їх вартість входять в суму страхового відшкодування. Крім того, у згаданій накладній не вказано її номер, дане придбання позивач зробив на власний розсуд, натомість жодних потреб на таке придбання не було. Щодо суми в 40000 грн., то жодних належних і допустимих доказів на підтвердження даної суми позивачем не надано.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Приватного Акціонерного Товариства «Страхова Група «ТАС» не подав пояснень ані щодо позову, ані відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

ІІІ. Позиція учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився. У матеріалах справи містяться заяви-прохання позивача про розгляд даної справи у його відсутності з вказівкою на те, що він підтримує свій позов у повному обсязі. Судом вживались заходи з метою забезпечення участі позивача ОСОБА_1 для надання особистих пояснень по суті поданого ним позову шляхом скерування йому відповідного листа (повідомлення), однак такий у поданій заяві від 02.07.2024р., яка надійшла на адресу суду 03.07.2024р., вказав, що прибути до суду на розгляд справи немає можливості з певних вагомих причин та переконливо просить суд здійснювати розгляд справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Як вбачається із матеріалів справи, виклик відповідача здійснювався шляхом надіслання судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою місця його проживання, що зареєстрована у встановленому законом порядку ( АДРЕСА_1 ). Тому на підставі статей 128, 131 ЦПК України суд приходить до висновку, що відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Крім того, суд враховує, що у матеріалах справи міститься відзив відповідача ОСОБА_2 на позовну заяву, у якому він виклав свої заперечення проти позову.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Приватного Акціонерного Товариства «Страхова Група «ТАС» про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.

ІV. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 17.01.2024р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнових збитків. Розгляд справи у відповідності до вимог ст.ст.19, 274 ЦПК України в редакції, яка діяла на час відкриття провадження у справі, ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 16.02.2024р. задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів, ухвалено витребувати з канцелярії Мостиського районного суду Львівської області наступні докази: матеріали справи ЄУН 448/718/22, провадження 3/448/438/22 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 08.04.2024р. задоволено клопотання відповідача ОСОБА_2 про залучення Приватного Акціонерного Товариства «Страхова Група «ТАС» до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача; залучено Приватне Акціонерне Товариство «Страхова Група «ТАС» (03062, м.Київ, пр-т Перемоги, 65, E-mail: , ) до участі у даній цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 09.07.2024 року задоволено клопотання відповідача ОСОБА_2 про витребування доказів; ухвалено витребувати з Приватного Акціонерного Товариства «Страхова Група «ТАС» наступні докази: страхову справу №11128/44/2022/53 та страхову справу №111606/44/2022/53.

V. Обставини справи, встановлені судом.

Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що 29.06.2022 року о 19:35 год. на 66 км а/д «Львів-Шегині» мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу - автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , спеціалізованого причепа марки «Glowach» реєстраційний номер НОМЕР_2 , та автомобіля марки «Volkswagen golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Постановою судді Мостиського районного суду Львівської області від 18.07.2022р. відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. Зокрема, вказаною постановою судді встановлено, що 29.06.2022 року о 19:35 год. на 66 км а/д «Львів-Шегині» водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «Volkswagen golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під час маневру - перестроювання, не дав дорогу транспортному засобу, що рухався в попутному напрямку по тій смузі руху, на яку він мав намір перестроїтись, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом - автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та причепом марки «Glowach» реєстраційний номер НОМЕР_2 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди дані транспортні засоби отримали значні механічні пошкодження. Такими своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.10.3 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена статтею 124 КУпАП.

Згідно ч 6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до … остаточного рішення суду.

Слід зауважити, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої винесено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, вказане судове рішення (постанова суду) є обов`язковим для суду в частині з`ясування питань чи мали місце такі дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи даний позов, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі перевіряти обставини дорожньо-транспортної пригоди, обговорювати вину особи і робити висновки про відповідальність осіб, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування.

Цивільна відповідальність відповідача ОСОБА_2 , як водія автомобіля марки «Volkswagen golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , на дату дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у Приватному Акціонерному Товаристві «Страхова Група «ТАС» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ 1819826 від 23.02.2022р. З даного полісу відомо, що страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 130 000 грн. Франшиза згідно Поліса становить 1500 грн.

01.07.2022р. водій автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , звернувся до АТ «СГ «ТАС» (приватне) із письмовим повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. В АТ «СГ «ТАС» (приватне) було заведено дві страхові справи: страхову справу №11128/44/2022/53 та страхову справу №111606/44/2022/53.

01.07.2022р. представником АТ «СГ «ТАС» (приватне) було проведено огляд автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , спеціалізованого причепа марки «Glowach» реєстраційний номер НОМЕР_2 .

12.07.2022р. позивач ОСОБА_1 як власник автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , звернувся до АТ «СГ «ТАС» (приватне) із заявою про страхове відшкодування.

13.07.2022р. позивач ОСОБА_1 як власник спеціалізованого причепа марки «Glowach» реєстраційний номер НОМЕР_2 , звернувся до АТ «СГ «ТАС» (приватне) із заявою про закриття справи, оскільки сума матеріального збитку не перевищує розміру франшизи.

Згідно матеріалів страхової справи, матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , тобто позивачу ОСОБА_1 , згідно заяви про страхове відшкодування, з вирахуванням франшизи, становить 24452, 01 грн. З страхового акту №13381/44/922 від 15.07.2022р. та Додатку 1 до такого, слідує, що сума страхового відшкодування внаслідок зазначеної страхової події що мала місце 29.06.2022р., становить 24 452, 01 грн.

У матеріалах страхової справи міститься заява позивача ОСОБА_1 про страхове відшкодування від 12.07.2022р., адресована голові правління АТ «СГ «ТАС» (приватне), у якій позивач зазначив, що він «погоджується з тим, що розмір страхового відшкодування складає 24452, 01 грн. з вирахуванням франшизи, та не наполягає на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна».

18.07.2022р. зазначена узгоджена сума страхового відшкодування в розмірі 24452, 01 грн. була перерахована отримувачу ОСОБА_1 на реквізити, вказані ним у заяві на виплату страхового відшкодування, що підтверджено платіжним дорученням №278107 від 18.07.2022р.

Крім того, суд звертає увагу на наявні у матеріалах страхової справи розрахунок страхового відшкодування; звіт по вартості ремонту автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який містить перелік найменувань відповідних запасних частин, перелік найменувань ремонтних робіт, в тому числі опис робіт по фарбуванню; калькуляцію ремонту після ДТП (запасних частин, ремонтних робіт, робіт по фарбуванню, тощо.)

VI. Застосовані норми права та судова практика.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1187 ПК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Проте, крім загального правила, є спеціальні, винятки, передбачені законом. Одним із таких спеціальних правил є норми про страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 № 85/96-ВР передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ПК України тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст.980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст.7 Закону України «Про страхування». До них п.9 ч.1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-ІV.

Згідно зі ст.999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961- ІV.

Законом від 01.07.2004 № 1961- ІV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП відшкодування заподіяної шкоди.

Відповідно до статті 5 указаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно ст.6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно ст.28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст.29 вказаного Закону України, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до положень п.22.1 ст.22 Закону України від 01.07.2004 № 1961- ІV (у редакції, чинній на момент вчинення ДТП) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (правовий висновок у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі №201/16373/16-ц (провадження №14-27цс21), від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження №14-316цс18) та в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20)).

Отже, законом встановлено порядок відшкодування шкоди у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик заподіювача шкоди.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплата (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом №1961- ІV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961- ІV).

Вищевказаний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176 цс18) та від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі №201/16373/16-ц (провадження №14-27цс21).

Водночас у Законі від 01.07.2004 № 1961- ІV зазначено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто цей Закон спрямований насамперед на захист прав осіб, потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоди не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 цього Закону).

Тобто, положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страховиком, у якого застрахована відповідальність винної особи. А тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

Відповідно до ч.2 та ч.4 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї, і особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Положення зазначених норм права свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи прав інших осіб, у спосіб, передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки.

Так, відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20.01.2016 року у справі № 6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть, якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик за Законом №1961- IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком у межах ліміту відповідальності.

Відповідно до ч.4 ст.263 ППК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 22 лютого 2022 року у справі №201/16373/16-ц (провадження №14-27цс21), від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) та від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц з урахуванням постанови від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначає, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Отже, враховуючи вище наведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постановах від 22 лютого 2022 року у справі №201/16373/16-4 (провадження № 14-27цс21), від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-4 (провадження № 14-176цс18) та від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц з урахуванням постанови від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Лише у разі недостатності ліміту цивільно-правової відповідальності страховика, решту завданої і доведеної шкоди зобов`язана відшкодувати особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність (стаття 1194 ЦК України). Тобто, якщо позивачу недостатньо страхового відшкодування, він має право вимоги до винної у ДТП особи на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постановах від 22 лютого 2022 року у справі №201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21), від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) та від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц з урахуванням постанови від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17).

Відтак, обов`язок з відшкодування шкоди у межах ліміту страхового відшкодування покладається на страховика, а не на відповідача (страхувальника).

Разом з тим, враховуючи, що виплати страхового відшкодування або регламентної виплати буде достатньо для повного відшкодування завданої шкоди, то з відповідача, як особи, яка завдала шкоду, не підлягає стягнення на користь позивача різниця між завданим розміром шкоди і страховим відшкодуванням/регламентною виплатою.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону №1961, страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Виходячи з наведеного слід дійти висновку, що виплаті страхового відшкодування передує стадія узгодження між сторонами її розміру. При цьому слід з`ясовувати думку сторін щодо необхідності оцінки або експертизи.

У справі № 569/13697/15-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 21 березня 2018 року), залишаючи без змін рішення апеляційного суду, звернув увагу, що позивач підписав заяву про виплату страхового відшкодування і погодився із розміром та способом здійснення страхового відшкодування, який був визначений на той час страховиком відповідно до положень пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV. Однак суд першої інстанції, стягуючи зі страховика на користь позивача різницю між страховою виплатою та розміром шкоди, з огляду на наявність заяви про страхове відшкодування із погодженим сторонами розміром страхового відшкодування, дійшов необґрунтованого висновку про покладення на страховика обов`язку такої виплати.

Також у справі №333/2096/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 10 червня 2020 року), скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення зі страховика майнової шкоди, виходив із того, що страховик та потерпілий дійшли згоди про розмір страхового відшкодування, що підтверджено відповідною заявою позивача.

Верховний Суд звертав увагу, що для приватного права властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі №554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Крім того, для приватного права притаманна диспозитивність, яка проявляється, зокрема і в тому, що особа, з урахуванням принципу свободи правочину, сама вирішує вчиняти чи не вчиняти певний правочин.

Доктрина заборони суперечливої поведінки, базується зокрема на тому, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. В основі доктрини заборони суперечливої поведінки знаходиться принцип добросовісності. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зазначав, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 цього кодексу).

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

VІI. Висновки суду.

Судом встановлено, що 29.06.2022 року о 19:35 год. на 66 км а/д «Львів-Шегині» мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу - автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , спеціалізованого причепа марки «Glowach» реєстраційний номер НОМЕР_2 , та автомобіля марки «Volkswagen golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

В підписаній 12 липня 2022 року заяві до АТ «СГ «ТАС» (приватне) на виплату та щодо узгодження суми страхового відшкодування в сумі 24452,01 грн. власник транспортного засобу - автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter» - позивач ОСОБА_1 погодився щодо розміру виплати страхового відшкодування, розрахованого страховиком. У матеріалах страхової справи відсутні будь-які відомості з приводу претензій ОСОБА_1 до розрахованої суми страхового відшкодування, в тому числі щодо невключення в розрахунок суми страхового відшкодування витрат, пов`язаних з евакуацією (доставкою) транспортного засобу.

При цьому, суд приймає до уваги, що згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ 1819826 від 23.02.2022р., яким була застрахована цивільна відповідальність відповідача ОСОБА_2 як водія автомобіля марки «Volkswagen golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 130 000 грн.

Відтак, заявлений позивачем ОСОБА_1 у даному цивільному спорі майновий збиток на загальну суму 119 690 грн. (24 452,01 грн. виплаченого позивачу страхового відшкодування страховиком АТ "СГ "ТАС" + 95238,99 грн., які позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 в межах даного цивільного позову) фактично не перевищує ліміту цивільно-правової відповідальності страховика, який становив 130 000 грн.

Натомість, позивач ОСОБА_1 , погодившись у липні 2022 року із сумою страхового відшкодування в сумі 24452,01 грн. та отримавши від страховика відповідні кошти, у січні 2024 року звернувся до суду із даним цивільним позовом про відшкодування відповідачем ОСОБА_2 майнових збитків, пов`язаних із тією ж дорожньо-транспортною пригодою, що мала місце 29.06.2022р., - в сумі 95238,99 грн.

Така поведінка позивача ОСОБА_1 , який діючи добровільно, на власний розсуд погодився із розміром страхового відшкодування АТ "СГ "ТАС" в сумі 24452,01 грн., хоча ліміт цивільно-правової відповідальності страховика становив 130 000 грн., а в подальшому звернувся із даним цивільним позовом до відповідача ОСОБА_2 з приводу майнових збитків в розмірі 95238,99 грн., на переконання суду, суперечить як попередній поведінці ОСОБА_1 , так і засадам розумності та диспозитивності.

Відомостей про те, що ОСОБА_1 підписав вказане узгодження зі страховиком під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини або не усвідомлюючи значення своїх дій, матеріали розглядуваної справи не містять та судом не встановлено.

При цьому, у даному випадку суд вважає за необхідне зазначити, що згідно зазначених вище позицій Верховного суду, лише у разі недостатності ліміту цивільно-правової відповідальності страховика, решту завданої і доведеної шкоди зобов`язана відшкодувати особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність (стаття 1194 ЦК України). Обов`язок з відшкодування шкоди у межах ліміту страхового відшкодування покладається на страховика, а не відповідача. Основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Крім того, відповідно до абз.3 п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2014р. за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», саме потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Такий висновок випливає з принципу змагальності, у відповідності до якого дії суду під час розгляду цивільних справ залежать від ініціативи сторін. Спірні питання вирішуються лише на підставі вимог та аргументів, які представлені сторонами справи. Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Відтак, аналізуючи доводи позивача ОСОБА_1 про те, що загальна сума спричиненого йому (позивачу) матеріального збитку складає 119 690 грн., зокрема 59040 грн. витрат на транспортування транспортних засобів + 20650 грн. витрат на придбання запасних частин + 40000 грн. витрат належний ремонт та роботи по фарбуванню транспортного засобу, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У матеріалах позову, пред`явленого ОСОБА_1 , відсутні будь-які докази на підтвердження витрат позивача у розмірі 40 000 грн., понесених ним на належний ремонт та роботи по фарбуванню транспортного засобу, про що зазначає та чого не заперечує сам позивач у позовній заяві.

З приводу майнових збитків по транспортуванню від місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання позивача, то суд враховує те, що позивач не заявляв таких витрат, узгоджуючи зі страховиком розмір страхового відшкодування, а наявні в матеріалах позову акти виконаних робіт щодо транспортних послуг за 29.06.2022р. та 30.06.2022р. не містять як будь-яких ідентифікуючих відомостей щодо тих транспортних засобів, які транспортувались евакуатором, так і відомостей про фактичну оплату позивачем ОСОБА_1 зазначених транспортних послуг, відтак суд не приймає їх до уваги.

Щодо зазначених позивачем ОСОБА_1 витрат на придбання запасних частин в сумі 20650 грн. та надаючи оцінку накладній від 05.08.2022р., яку позивач долучив до позовної заяви, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач отримав від страховика 24452,01 грн. страхового відшкодування, що включало в себе придбання запчастин та здійснення відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля;у страховій справі, яка міститься у матеріалах даної цивільної справи, наявний розрахунок страхового відшкодування, звіт по вартості ремонту автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter», який містить перелік найменувань відповідних запасних частин, необхідних для ремонту транспортного засобу, перелік найменувань ремонтних робіт, в тому числі опис робіт по фарбуванню, тощо. При цьому, перелік найменувань запчастин, який міститься у страховій справі, вартість яких була врахована страховиком при визначенні розміру страхового відшкодування, частково збігається з переліком запчастин, які містяться у долученій позивачем до позовної заяви накладній від 05.08.2022р.; зазначена позивачем у позовній заяві сума витрат на придбання запасних частин - 20650 грн. не перевищує суми страхового відшкодування, яку позивач отримав від страховика.

Зважаючи на вимоги цивільного процесуального законодавства, зокрема засади змагальності та диспозитивності, суд не вправі за власною ініціативою витребувати у позивача докази. Позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Схожа позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18, від 3 серпня 2022 року у справі № 156/268/21.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Підсумовуючи вищенаведене, розглянувши справу в межах доводів та поданих доказів, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та доводи відповідача, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, заявлених позивачем ОСОБА_1 через їх необґрунтованість та недоведеність.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

VIII. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, в тому числі зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу, у разі відмови в позові - покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 133, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Приватне Акціонерне Товариство «Страхова Група «ТАС», про стягнення майнових збитків - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 09.09.2024р.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Старокостянтинів Хмельницької області, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання згідно матеріалів справи за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приватне Акціонерне Товариство «Страхова Група «ТАС», місцезнаходження: 03062, м.Київ, пр-т Перемоги, 65, E-mail: , .

Суддя Ю.В. Кічак