У Х В А Л А

Іменем України

19 серпня 2024 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

судді Саламон О.Б.

з участю секретаря судового засідання Рябенка В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Деснянського відділу Державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рудковської Олени Василівни, боржник - ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

30.07.2024 до Деснянського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_1 на дії Деснянського відділу Державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій просять:

- скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_3 від 22 липня 2024 року, винесену Заступником начальника відділу Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рудковською Оленою Василівною.

- зобов`язати Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відновити виконавче провадження № НОМЕР_3.

Вимоги скарги обґрунтовано тим, що 19 вересня 2023 року було видано судовий наказ в справі № 754/13000/23 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.09.2023 до досягнення дитиною повноліття. За рішенням стягувача судовий наказ як виконавчий документ було подано за місцем роботи боржника до Департаменту патрульної поліції. До 12 червня 2024 року включно аліменти сплачувались стягувачу Департаментом патрульної поліції. У червні 2024 року боржника - ОСОБА_2 було звільнено, а судовий наказ Деснянського районного суду міста Києва від 19 вересня 2023 року в справі № 754/13000/23 було повернуто стягувачеві. 08 липня 2024 року було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання судового наказу при цьому, копію постанови про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором доступу ОСОБА_1 не отримувала. 22 липня 2024 року до стягувача зателефонувала заступник начальника відділу Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рудковська О.В та повідомила, що судовий наказ від 19 вересня 2023 року в справі № 754/13000/23 виконано, оскільки його, начебто, було видано лише щодо стягнення суми аліментів за один місяць, а для стягнення суми аліментів до досягнення дитиною повноліття. 22 липня 2024 року ОСОБА_1 в приміщенні Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) власноруч отримала постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_3 від 22 липня 2024 року, відповідно до якої рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, що підлягало негайному виконанню - виконано; залишок нестягненої суми за виконавчим документом 0 гривня; сума стягнутого виконавчого збору/сума стягненої винагороди приватного виконавця 0 гривня. Виконавче провадження закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження". Скаржник вважає, що постанова про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_3 є протиправною.

В судове засідання сторони не з`явились, про розгляд справи повідомленні належним чином, при цьому від представника скаржника надійшла заява про розгляд скарги без її участі, вимоги скарги підтримує.

У зв`язку з неявкою учасників справи, розгляд скарги здійснюється за їх відсутності на підставі наявних матеріалів справи, при цьому фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, розглянувши подані учасниками справи документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, Деснянським районним судом міста Києва 19 вересня 2023 року було видано судовий наказ в справі № 754/13000/23 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.09.2023 до досягнення дитиною повноліття.

За рішенням стягувача судовий наказ як виконавчий документ було подано за місцем роботи Боржника до Департаменту патрульної поліції. До 12 червня 2024 року включно аліменти сплачувались стягувачу Департаментом патрульної поліції.

У червні 2024 року Боржника - ОСОБА_2 було звільнено, а судовий наказ Деснянського районного суду міста Києва від 19 вересня 2023 року в справі № 754/13000/23 було повернуто стягувачеві.

08 липня 2024 року було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання судового наказу Деснянського районного суду міста Києва від 19 вересня 2023 року в справі № 754/13000/23.

Постановою про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_3 від 22 липня 2024 року, відповідно до якої рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, що підлягало негайному виконанню - виконано; залишок нестягненої суми за виконавчим документом 0 гривня; сума стягнутого виконавчого збору/сума стягненої винагороди приватного виконавця 0 гривня. Виконавче провадження закінчено на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно зі ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Згідно з п 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

У частині 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» зазначений перелік підстав, коли виконавче провадження підлягає закінченню.

Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до резолютивної частини судового наказу Деснянського районного суду міста Києва від 19 вересня 2023 року в справі № 754/13000/23 було вирішено:

"Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ,, аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.09.2023 до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 268 гривень 40 копійок.

Судовий наказ в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦПК України судовий наказ про стягнення аліментів скасуванню не підлягає.

Строк звернення судового наказу до виконання - "до повноліття дитини".

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

За ч. 3 ст. 431 ЦПК України виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Таким чином, судовий наказ про стягнення аліментів набирає законної сили у день його видачі, є виконавчим документом та видається стягувачу в 1 примірнику на всю суму стягнення, на відміну від рішення суду, на виконання якого може бути видано декілька виконавчих листів.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі ст.451 ЦПК України у разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Аналогічні висновки містяться у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.12.2021 по справі №441/243/21.

Відповідно до наведенного положення у разі визнання оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльність неправомірними суд в ообов`язковому порядку зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця певним чином усунути порушення.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 901/2028/13, «Суд відхиляє доводи скаржника про перебирання апеляційним судом на себе дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень (пункт 13), оскільки, визнавши неправомірною бездіяльність начальника Органу ДВС Гоція Б.І., місцевий суд між тим не прийняв рішення щодо зобов`язання цієї особи усунути порушення (поновити порушене право заявника - Позивача), як цього вимагає норма частини 2 статті 343 ГПК України, а суд апеляційної інстанції, ухваливши відповідне рішення та зобов`язавши Орган ДВС відновити виконавче провадження, усунув це порушення».

З урахуванням наведених норм матеріального права, а також правового висновку суду касаційної інстанції слід зазначити, що у разі визнання оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності неправомірними суд в обов`язковому порядку повинен зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути виявлені порушення.

Аналогічні висновки містяться у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.07.2021 по справі №761/13085/14, від 02.06.2021 року по справі №186/656/14.

Відповідно до частин першої та другої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до частини першої статті 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.

Міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Отже, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства України відповідно до положень статті 9 Конституції України.

За змістом статті 32 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (надалі - Конвенція) людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Предметом регулювання Конвенції є захист основних прав і свобод особи, що передбачає пряму дію норм Конвенції.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у рішенні "Юрій Миколайович Іванов проти України" наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Глоба проти України" no. 15729/07, від 05.07.2012 Європейський суд з прав людини повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також ЄСПЛ зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали скарги містять належні, допустимі та достатні докази на підтвердження порушень державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» при закінченні виконавчого провадження.

За змістом ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон), у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Враховуючи вимоги ст. 41 Закону відновлення виконавчого провадження відбувається автоматично, у зв`язку з визнанням незаконною чи скасуванням судом постанови про закінчення виконавчого провадження.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, щодо наявності підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст. ст. 10, 13, 18, 258-261, 268, 352-354, 447, 449 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Деснянського відділу Державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рудковської Олени Василівни, боржник - ОСОБА_2 - задовольнити.

Скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_3 від 22 липня 2024 року, винесену Заступником начальника відділу Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рудковською Оленою Василівною.

Зобов`язати Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відновити виконавче провадження № НОМЕР_3.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали суду складено 21.08.2024.

Суддя Деснянського районного суду м. Києва О.Б. Саламон