1Справа № 335/1940/15-ц 4-с/335/30/2024
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2024 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Апаллонової Ю.В., за участю секретаря судового засідання Шевченко К.В. , заявника ОСОБА_1 , заінтересованої особи ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжя скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Білана Дмитра Геннадійовича, заінтересовані особи ОСОБА_3 , Акціонерне товариство «Укрсиббанк», Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса),
У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя зі скаргою, в якій просив дії старшого державного виконавця Білана Д.Г. відділу примусового виконання Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса), стосовно перерахування боргу, визначеному судом в доларах США на гривни при примусовому виконанню виконавчого листа №335/1940/15-ц від 10.12.2015, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, визнати протиправними. Скасувати постанову державного виконавця Білана Д.Г.про визначення суми боргу у гривнях замість суми боргу зазначеному судом у доларах США по виконавчому листу №335/1940/15-ц від 10.12.2015 виданого Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя.
Вимоги скарги мотивує тим, що 21.06.2024 скаржник, випадково дізнався, що банківська картка на яку скаржник отримує пенсію заблокована і користуватися нею не можливо. У відділенні банку скаржнику пояснили, що арешт у сумі 770544.84 грн накладений постановою державного виконавця Білана Д.Г. Ігноруючи вимоги Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець Білан Д.Г. повторно відкрив виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №335/1940/15-ц від 10.12.2015 року та самостійно перебираючи на себе функції суду, вийшовши за межі виконавчого документу зазначив суму стягнення, яка не встановлена судом. Тобто сума стягнення судом визначена у доларах США, а державний виконавець визначив у гривнях. Станом на 28.06.2024 на банківський рахунок по якому скаржник отримує пенсію накладений держвиконавцем арешт коштів на суму 770544.84 грн, це та сума, що держвиконавець вирахував переводячи долари США у гривні. Вважає такі дії держвиконавця не законними та які суперечать вимогам статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки між стягувачем та боржником існувало валютне грошове зобов`язання і заборгованість за кредитним договором була стягнута судом в доларах США.
У судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги скарги підтримав та просить її задовольнити на підставах, що викладені у заяві. Зазначав, що державним виконавець безпідставно відкрив виконавче провадження, оскільки борг перед банком був вже сплачений у повному обсязі, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження приватного виконавця. Крім того, борг визначений у доларах США, проте виконавець безпідставно його обраховує у гривнях.
Старший державний виконавець Білан Д.В. заперечує проти задоволення скарги з підстав, що викладені у запереченнях. Вказав, що погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, була конвертована в національну валюту на день здійснення платежу, що відповідає вимогам законодавства.
Інші учасники у судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином.
Заслухавши пояснення учасників справи, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне.
Відповідно до частини 1 статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження».
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.09.2015 року позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за кредитним договором № 32-246-К/Р (№0) від 10.02.2006 року в розмірі - 5 472,41 (п`ять тисяч чотириста сімдесят два) долара США 41 цент, з яких: 5 012,57 дол. США - кредитна заборгованість; 459,84 дол. США - заборгованість по процентам, та заборгованість по сплаті пені за порушення термінів сплати кредиту № 32-246-К/Р (№0) від 10.02.2006 року та процентів за кредит в розмірі - 2 675,75 (дві тисячі шістсот сімдесят п`ять) гривень 75 копійок, з яких:1 661,81 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту;1 013,94 грн. - пеня за прострочення сплати процентів; Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму боргу за кредитним договором № 0 від 07.02.2007 року в розмірі - 10 367,19 (десять тисяч триста шістдесят сім) доларів США 19 центів, з яких:9 477,23 дол. США - кредитна заборгованість;889,96 дол. США - заборгованість по процентам,та заборгованість по сплаті пені за порушення термінів сплати кредиту № 0 від 07.02.2007 року та процентів за кредит в розмірі - 4 576,98 (чотири тисячі п`ятсот сімдесят шість) гривень 98 копійок, з яких:2 337,99 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту;2 238,99 грн. - пеня за прострочення сплати процентів;Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у рівних частках на користь Публічного Акціонерного товариства «УкрСиббанк» витрати по сплаті судового збору у рівних частках по 1827 грн. з кожного у загальному розмірі 3654 грн. Зустрічний позов ОСОБА_3 до ПАТ «Укрсиббанк»», третя особа Управління Національного Банку України, Інспекція з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області про визнання недійсними кредитних договорів, залишено без задоволення.

Після набрання рішенням чинності були видані виконавчі листи окремо щодо двох боржників ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , які було пред`явлені стягувачем до примусового виконання і перебували на примусовому виконанні.

Так, на примусовому виконанні перебували виконавчі провадження, які входили до складу зведеного виконавчого провадження № 61504602:

-№ 61474058 з примусового виконання виконавчого листа 335/1940/15-ц, який видав Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя, про «стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» суми боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за кредитним договором № 32-246-К/Р (№ 0) від 10.06.2006 в розмірі 5 472,41 долара США, та заборгованість по сплаті пені за порушення термінів сплати кредиту № 32-246-К/Р (№ 0) від 10.02.2006 та процентів за кредит в розмірі 2 675,75 грн.»;

-№ 61474343 з примусового виконання виконавчого листа 335/1940/15-ц, який видав Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя, про «стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму боргу за кредитним договором № 0 від 07.02.2007 в розмірі 10 367,19 доларів США, та процентів за кредит в розмірі 4 576,98 грн.»;

-№ 61473756 з примусового виконання виконавчого листа 335/1940/15-ц, який видав Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя, про «стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у рівних частках на користь Публічного Акціонерного товариства «УкрСиббанк витрати по сплаті судового збору у рівних частках по 1827 грн. з кожного у загальному розмірі 3654 грн.»

Вищезазначені виконавчі провадження, які входять до складу зведеного виконавчого провадження № 61504602, передані з Василівського відділу державної виконавчої служби у Василівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та 24.05.2024 прийняті відділом для подальшого виконання на підставі наказу Міністерства юстиції України № 2869/5 від 08.07.2022 «Про визначення органу державної виконавчої служби, який здійснюватиме примусове виконання рішень» (зі змінами, внесеними наказом № 182/5 від 11.01.2023) та на виконання доручення начальника Управління Визвілко Т.В. за № 51055/26-37 від 16.05.2024.

27.05.2024 виконавчі провадження № 61474058, 61474343, 61473756, які входять до складу зведеного виконавчого провадження № 61504602, закінчено на підставі п. 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з надходження заяви представника стягувача АТ «УКРСИББАНК» Дюдіна Д.М. від 24.05.2024 за вих. № 534/24 про закінчення виконавчих проваджень.

Отже, з поданих документів вже на стадії виконавчого провадження було достовірно встановлено, що боржником зобов`язання за виконавчим документом, виданим за рішенням суду, виконано в повному обсязі, а тому провадження на підставі виконавчого документа відносно ОСОБА_1 підлягало закінченню, саме на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», що було встановлено державним виконавцем та винесено відповідне рішення.

У межах зведеного виконавчого провадження № 61504602 на момент закінчення виконавчих проваджень заборгованість боржника ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України у частині стягнення з нього виконавчого збору складала 1583,95 доларів США та 741,87 гривні.

Зважаючи на те, що боржником у межах зведеного виконавчого провадження № 61504602 виконавчий збір не сплачено, 28.05.2024 у порядку ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем відділу відкрито виконавчі провадження № 75149992, 75150053, 75150094, які входять до складу зведеного виконавчого провадження № 75150512, про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 .

В той же час, після отримання державним виконавцем інформації щодо виконання постанов від 28.05.2024 та від 17.06.2024 про арешт коштів боржника від банків, небанківських надавачів платіжних послуг, емітентів електронних грошей, інших фінансових установ, арешт № 61474343, накладений на кошти боржника 24.05.2024 у межах закінченого зведеного виконавчого провадження № 61504602 на суму стягнення 704842,90 грн., знято 08.07.2024 відповідною постановою № 61474343 про зняття арешту з коштів у зв`язку з виведенням нестягнутої суми виконавчого збору в окремі виконавчі провадження (зведене виконавче провадження № 75150512), в межах яких задля виконання рішень вже накладено арешти від 28.05.2024 та від 17.06.2024 на кошти боржника у межах нової суми стягнення.

Вирішуючи вказану скаргу, суд враховує, що предметом скарги не є оскарження постанов про стягнення суми виконавчого збору, накладення арешту на рахунки, а є дії старшого державного виконавця ОСОБА_2 відділу примусового виконання Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса), стосовно перерахування боргу, визначеному судом в доларах США на гривни при примусовому виконанню виконавчого листа №335/1940/15-ц від 10.12.2015, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя та скасування постанови державного виконавця Білана Д.Г.про визначення суми боргу у гривнях замість суми боргу зазначеному судом у доларах США по виконавчому листу №335/1940/15-ц від 10.12.2015 виданого Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя.

Вимоги скарги ОСОБА_1 не уточнював і не змінював, а тому виходячи із положень ст. 13 ЦПК України, суд розглядає скаргу в межах заявлених вимог.

При цьому суд враховує, що 27.05.2024 виконавчі провадження № 61474058, 61474343, 61473756, які входять до складу зведеного виконавчого провадження № 61504602, закінчено на підставі п. 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з надходження заяви представника стягувача АТ «УКРСИББАНК» Дюдіна Д.М. від 24.05.2024 за вих. № 534/24 про закінчення виконавчих проваджень.

Також суд враховує, що згідно із частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

24.05.2024 у межах закінченого зведеного виконавчого провадження № 61504602 на суму стягнення 704842,90 грн., знято 08.07.2024 відповідною постановою № 61474343 про зняття арешту з коштів у зв`язку з виведенням нестягнутої суми виконавчого збору в окремі виконавчі провадження (зведене виконавче провадження № 75150512), в межах яких задля виконання рішень вже накладено арешти від 28.05.2024 та від 17.06.2024 на кошти боржника у межах нової суми стягнення.

Таким чином, з урахуванням тих обставин, що постанова про стягнення виконавчого збору не є предметом вказаної скарги, даних про її скасування матеріали справи не містять, її оскарження закон передбачає до суду іншої юрисдикції - адміністративного суду, у даній справі суд не надає оцінку її правомірності та дій державного виконавця щодо винесення постанов про стягнення виконавчого збору та виконання вказаних постанов.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 п. 1, ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти є грошима в національній або іноземній валюті. У статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Такі кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Згідно зі ст. 192 ЦПК України. законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом ст. 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення про виконання грошового зобов`язання закріплені у ст. 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Таким чином, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої ст. 533 ЦК України.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті

Особливості звернення стягнення на кошти боржника та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження". Так, відповідно до частини третьої цієї статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

У справі, встановлено, що виконавче провадження відкрито за виконавчим листом, виданим Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя на підставі рішення цього суду від 24.09.2015 року ,яким стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом, пені в іноземній валюті доларах США та національній валюті- гривнях.

Станом на 24.05.2024 у межах зведеного виконавчого провадження № 61504602 була наявна заборгованість: виконавче провадження № 61474058 - 5472,41 доларів США та 2675,75 грн. боргу, 547,24 доларів США та 267,57 грн. виконавчого збору; виконавче провадження № 61473756 - 166,09 грн. боргу та 16,61 грн. виконавчого збору; виконавче провадження № 61474343 - 10367,19 доларів США та 4576,98 грн. боргу, 1036,71 доларів США та 457,69 грн., 1125,39 грн. витрат виконавчого провадження (у зв`язку з відновленням виконавчого провадження тощо), а загалом - 17423,55 доларів США та 9286,08 грн.

Згідно абзацу першого ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

У межах зведеного виконавчого провадження № 61504602 на момент закінчення виконавчих проваджень заборгованість боржника ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України у частині стягнення з нього виконавчого збору складала 1583,95 доларів США та 741,87 гривні.

Згідно до ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Зважаючи на те, що боржником у межах зведеного виконавчого провадження № 61504602 виконавчий збір який визначено державним виконавцем у розмірі 1583,95 доларів США та 741,87 гривні не сплачено, 28.05.2024 у порядку ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем відділу відкрито виконавчі провадження № 75149992, 75150053, 75150094, які входять до складу зведеного виконавчого провадження № 75150512, про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18) зроблено висновок, що "Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 13 вересня 2017 року у справі у справі № 556/1838/15-ц (провадження № 6-1445цс17), щодо застосування п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" вказавши, що законодавством державного виконавця не наділено правом змінювати суму заборгованості, розраховану та визначену у рішенні суду, в якому визначено доларовий еквівалент гривні. Велика Палата Верховного Суду визначила, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у ст. 53 Закону України "Про виконавче провадження", чинного на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до ч. 3 вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими частинами 1 і 2 цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби. Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, судом було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням."

Підставою закінчення виконавчого провадження відповідно до положень п. 9 ч. 1ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», є факт виконання рішення суду у повному обсязі та у спосіб, зазначений у відповідному виконавчому документі. Перед прийняттям постанови про закінчення виконавчого провадження державний виконавець зобов`язаний встановити факт виконання відповідного рішення боржником, зокрема, шляхом отримання від боржника доказів його виконання. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №914/3703/15, від 16 січня 2021 року у справі № 910/4071/17.

Приймаючи постанову 27.05.2024 про закінчення виконавчих проваджень № 61474058, 61474343, 61473756, які входять до складу зведеного виконавчого провадження № 61504602, на підставі п. 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець виходив з того, що рішення виконано у повному обсязі згідно заяви стягувача АТ «УКРСИББАНК» від 24.05.2024 за вих. № 534/24 про закінчення виконавчих проваджень.

З огляду на ті обставини, що сам стягувач подав до суду заяву про закінчення виконавчих проваджень, визнавши належним виконання боржниками рішення суду, додаткових підстав для перевірки факту повного фактичного виконання рішення суду та валюти такого виконання, з урахуванням тих обставин, що саме стягувачу має бути перерахована іноземна валюта, визначена судовим рішенням, або її еквівалент у гривні на дату здійснення платежу, будь-яких заперечень з приводу валюти виконання рішення суду стягувач не заявляв, письмові заяви чи клопотання про необхідність проведення стягнення не в гривні, а в іноземній валюті за період виконання судового рішення до відділу Державної виконавчої служби не направляв, підстав для визнання дій старшого державного виконавця ОСОБА_2 відділу примусового виконання Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса), стосовно перерахування боргу, визначеному судом в доларах США на гривни при примусовому виконанню виконавчого листа №335/1940/15-ц від 10.12.2015, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, протиправними у закінченому на підставі заяви стягувача виконавчому провадженні немає.

Також з огляду на ті обставини, що в матеріалах справи відсутня постанова, про визначення суми боргу у гривнях замість суми боргу зазначеному судом у доларах США по виконавчому листу №335/1940/15-ц від 10.12.2015 виданого Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя, яку просить скасувати заявник і судом в судовому засіданні не встановлено обставин винесення державним виконавцем такої постанови, з урахуванням закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» підстав для задоволення скарги в частині вимог про її скасування також немає.

Надані ОСОБА_1 у судовому засіданні скріншот з наявною заборгованістю на банківському рахунку, в межах предмету скарги не є належним доказом у розумінні ст. 77 ЦПК України.

Фактично причиною звернення до суду із даною скаргою є не порядок визначення валюти виконання судового рішення, яке фактично виконане у повному обсязі, про що стягувач подав заяву та повідомив суду, що зобов`язання за кредитними договорами виконані (т.2 а.с.211) та закінчено 27.05.2024 року, а незгода боржника із стягненням з нього виконавчого збору на користь держави в інших виконавчих провадженнях щодо стягнення судового збору, які не пов`язані між собою.

Відповідно до ч.3 ст.451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і права заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК Україникожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно дост.89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Розглядаючи вимоги скарги, суд зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби усунути порушення (відновити порушене право), а тому в межах вимог скарги, суд враховуючи, що державний виконавець діяв у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження", в межах своїх повноважень, стягувач подав заяву про належне виконання рішення суду боржниками, що стало підставою для закінчення виконавчих проваджень, приходить до висновку, що з боку особи, дії якої оскаржуються, права чи свободи заявника порушено не було, і підстав для задоволення скарги в обраний заявником спосіб немає, і скаргу ОСОБА_1 залишає без задоволення.

Керуючись ст.ст. 247, 447-451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Білана Дмитра Геннадійовича, заінтересовані особи ОСОБА_3 , Акціонерне товариство «Укрсиббанк», Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), залишити без задоволення.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Вступна та резолютивна частина ухвали виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 02.09.2024 року. Повний текст ухвали складено протягом п`яти днів з урахуванням вихідних днів (07.09.2024-08.09.2024) та перебування судді у нарадчій кімнаті з 04.09.2024 по 09.09.2024 року 09год.10 хв) 09.09.2024 року.

Суддя: Ю.В. Апаллонова