Провадження №2/523/3702/24
"23" серпня 2024 р. м. Одеса
Суворовський районний суд м. Одеси у складі
головуючої судді - Середи І.В.,
за участю секретаря - Щербан О.Д.,
розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,
22 серпня 2024 року на адресу суду надійшла заява позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно відповідача.
Свою заяву він обґрунтовує тим, що за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 21 серпня 2024 року відповідач є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення розміром 2 га, іншого майна у нього немає, проте за відомостями з АСВК він є боржником у численних виконавчих провадженнях, тому належного йому майна буде недостатньо для погашення боргу, що є предметом позовних вимог. Вказані обставини свідчать про те, що він є недобросовісним боржником та може намагатися ухилитися від сплати боргів, тому є реальні підстави вважати, що може відчужити належне майно.
Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заяви з огляду на таке.
Згідно з ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Як зазначив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). При цьому суд повинен перевірити аргументованість заяви про забезпечення позову та застосовувати такі заходи в тих випадках, коли є реальна небезпека, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду, в тому числі, якщо внаслідок цього заявнику може бути завдано шкоди.
Враховуючи предмет заявлених вимог, обсяг нерухомого майна, належного відповідачеві, та згідно з вимогами п.1 ч.1 та ч.3 ст. 150 ЦПК України з метою забезпечення позову, суд вважає за необхідне клопотання про забезпечення позову задовольнити частково та накласти арешт на земельну ділянку, належну ОСОБА_2 , оскільки невжиття заходів може утруднити виконання у майбутньому рішення суду.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Оскільки відсутня інформація про належність ОСОБА_2 іншого нерухомого чи рухомого майна, то у цій частині заяви слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 260, 261, 353 ЦПК України,
Заявупозивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.
В іншій частині вимог відмовити.
Копію ухвали направити для виконання Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради.
Ухвала набирає законної сили негайно з моменту підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 15 днів з складення ухвали.

Ухвала складена 23 серпня 2024 року.

Суддя