Провадження №2/337/1597/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 серпня 2024 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Сидорової М.В.,

за участю секретаря Коваленко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

24.06.2024 до суду надійшов позов ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Барчунінов К.О., в якому позивачка просить розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований 13.11.2014 відділом ЗАГС адміністрації м. Мурманська, актовий запис №2493, посилаючись на те, що вона є громадянкою України, проживає та зареєстрована у м. Запоріжжі. Відповідач є громадянином Російській Федерації, проживає в РФ. Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є громадянкою України, зареєстрована та проживає разом з позивачкою. Шлюбні відносини припинені з вересня 2018 року через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на життя. Тривалий час вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Примирення між ними неможливе.

Ухвалою суду від 26.06.2024 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено відкрите судове засідання з викликом сторін.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не прибула, від її представника адвоката Барчунінова К.О. до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивачки та її представника, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторони позивача.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав.

Щодо повідомлення про розгляд справи відповідача ОСОБА_2 , місце проживання якого зазначено на території Російської Федерації, суд виходить з наступного.

01.12.2022 прийнято Закон України № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», який 23.12.2022 набрав чинності.

Вказаний Закон передбачає зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР, у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь (стаття 1); вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (далі - Мінська конвенція), та Протоколу до неї, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року №140/98-ВР (стаття 2).

Крім того, відповідно до повідомлення, розміщеного 25.02.2022 на офіційному веб-сайті Акціонерного товариства «Укрпошта», у зв`язку з агресією з боку РФ та введенням воєнного стану, АТ «Укрпошта» припинило поштове співробітництво з Поштою Росії та Білорусі.

Таким чином, відповідач про дату, час і місце розгляду цивільної справи повідомлявся шляхом оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України.

Суд, враховуючи згоду сторони позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим відповідно до ст.280 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутність сторін.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України (арк.8), зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 08.07.2019 (арк.9-10).

13.11.2014 між ОСОБА_2 , громадянином Росії, та ОСОБА_1 (прізвище після укладення шлюбу ОСОБА_4 ), громадянкою України, відділом ЗАГС адміністрації міста Мурманська, зареєстровано шлюб, актовий запис №2493, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 13.11.2014, переклад якого з російської мови на українську мову виконано перекладачем ОСОБА_5 , справжність підпису якої засвідчено 11.06.2024 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В., реєстровий №9439 (арк. 17-19).

Від вказаного шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 26.12.2014, виданого відділом ЗАЦС адміністрації міста Мурманська, актовий запис № 3813, переклад якого з російської мови на українську мову виконано перекладачем ОСОБА_6 , справжність підпису якої засвідчено12.05.2023 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бахматською Т.М., зареєстровано в реєстрі за № 2291 (арк. 15-16).

Відповідно до копії довідки № 162, виданої 19.03.2021 першим заступником начальника Управління начальником ВГПРЕ УДМС України в Запорізькій області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , набула громадянства України на підставі ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про громадянство України» та є громадянкою України з 21.12.2014 (арк.11).

Також судом встановлено, що неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 13.04.2021 (арк.12).

Порядок розірвання шлюбу, укладеного між громадянином України та іноземцем, має ряд особливостей. Основним у цьому питанні є визначення закону, відповідно до якого буде проводитися розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Статтею 497 ЦПК України визначено, що підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу.

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Таким чином, якщо подружжя є громадянами різних держав, спільно проживали на території України, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу провадиться за законодавством України. Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є (ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право). Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню відповідне національне законодавство України.

Також, як вже зазначалось, 01.12.2022 Верховною Радою України було прийнято Закон № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», який 23.12.2022 набрав чинності.

Закон передбачає: зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22.01.1993 року і ратифікованої Законом України від 10.11.1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правовідносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28.03.1997 року і ратифікованого Законом України від 03.03.1998 року № 140/98-ВР,у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь; вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22.01.1993 року і ратифікованої Законом України від 10.11.1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до неї, вчиненого від імені України у м. Москві 28.03.1997 року і ратифікованого Законом України від 03.03.1998 року № 140/98-ВР.

З дати зупинення дії Мінської конвенції: не здійснюватиметься співробітництво судів та інших компетентних органів України з відповідними органами Російської Федерації і Республіки Білорусь з питань надання правової (судової) допомоги та екстрадиції у цивільних і кримінальних справах на підставі Конвенції, у тому числі, безпосередні зносини установ юстиції відповідно до Протоколу до неї; визнання і виконання судових рішень Російської Федерації та Республіки Білорусь на території України можливо на основі принципу взаємності відповідно до ст.ст. 462 і 471 Цивільного процесуального кодексу України; у разі необхідності визнання і виконання рішень судів України на території Російської Федерації та Республіки Білорусь слід також виходити з принципу взаємності та звертатися заінтересованим особам до відповідних судів цих держав; пред`явлення на території України судових рішень Російської Федерації та Республіки Білорусь, що підтверджують будь-які факти і за своїм характером не потребують примусового виконання можливо після визнання такого рішення судом України відповідно до глави 2 розділу ІХ Цивільного процесуального кодексу України; до документів, виданих на території Росії і Білорусі, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 року, яка є чинною у відносинах України з Росією і Білоруссю; співробітництво у цивільних і кримінальних справах у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь може здійснюватися на підставі діючих у двосторонніх відносинах конвенцій Ради Європи та Гаазьких конвенцій (за наявності поштового зв`язку) або за принципом взаємності (за наявності дипломатичних відносин).

Відповідно до абз. 2 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 107 від 04.02.2023 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24.02.2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Станом на 24.02.2022 Україна, як і Російська Федерація, були учасниками Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993.

Відповідно до ст. 13 Конвенції 1993 року документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.

Отже, документи видані на території Російської Федерації до 24.02.2022 наразі, враховуючи дію воєнного стану в Україні, приймаються в Україні без апостилю. Документи видані після 24.02.2022 для використання в Україні мають містити апостиль.

Таким чином, свідоцтво про укладення шлюбу сторін серії НОМЕР_1 , видане відділом ЗАГС адміністрації міста Мурманська, актовий запис №2493, не потребує апостилю та має доказову силу офіційного документа.

Згідно з ч.1 ст.21, ч.1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч.1 ст.104, ч.3 ст.105, ст.110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Згідно з ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, які припинили подружні відносини та тривалий час проживають окремо один від одного, беручи до уваги, що позивачка заперечує проти збереження шлюбу та наполягає на розлученні, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, зокрема, позивачки, що має істотне значення, надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним, у зв`язку з чим шлюб між сторонами слід розірвати.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

З урахуванням того, що позивачка своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу не змінювала, то суд прийшов до висновку, що позивачці після розірвання шлюбу слід залишити прізвище « ОСОБА_4 ».

Керуючись ст.2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 280, 497 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце мешкання: АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянкою України (РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянином Росії, зареєстрований 13.11.2014 відділом ЗАГС адміністрації міста Мурманська, актовий запис №2493 - розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити позивачці ОСОБА_1 прізвище « ОСОБА_4 ».

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя М.В. Сидорова