Справа № 466/4975/24 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/1665/24 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий - суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю секретаря Цьони С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , на ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 10 травня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: того факту, що заявник ОСОБА_2 самостійно виховує та утримує малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - з тих підстав, що із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право (а.с. 10-11).

Дану ухвалу оскаржила представник заявника.

Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає помилковим висновок суду про те, що між ОСОБА_2 та ІНФОРМАЦІЯ_2 (у подальшому - «ТЦК») «існує спір з приводу наявності чи відсутності підстав для отримання відстрочки від призову на військову службу», оскільки згаданий ТЦК «жодним чином не порушив або не визнавав чи оспорював права, свободи чи інтереси Заявника» і такий висновок суперечить «сталій практиці Верховного Суду» (а.с. 15-25).

Апелянт та його представник, будучи своєчасно (30-31.07.2024 року) належним чином повідомленими про час та місце апеляційного розгляду справи (а.с. 39-44), в судове засідання не з`явилися і про причини такої неявки суд не повідомили, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження або відсутність юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина 1 статті 293), і що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право (частина 4 статті 315).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

А як вбачається зі змісту статті 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту має бути зазначено причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, тобто - факт, що має юридичне значення, за загальним правилом має бути посвідчений документом, і лише при неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, він може бути встановленим у судовому порядку.

Як вірно зазначено в оскаржуваній ухвалі, статтею 141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Права і обов`язки у кожного з батьків не тільки рівні, але і взаємні. Отже, право одного з батьків протистоїть обов`язку іншого не перешкоджати у здійсненні права на виховання дитини і навпаки. Обоє батьків несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

У разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, щодо визначення місця проживання дитини (опіки над дитиною), ухилення від виконання (невиконання) батьківських обов`язків - такий спір підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.

Факт самостійного виховання дитини одним із батьків, відсутності участі іншого з батьків у вихованні дитини може бути встановлений у рішенні суду при вирішенні спору щодо позбавлення особи батьківських прав також у порядку позовного провадження.

У поданій до суду заяві міститься посилання на наявність розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради (як органу опіки та піклування) № 191 від 18.03.2024 року про визначення місця проживання дитини з батьком, невиконання матір`ю дитини рішення про сплату аліментів. Тобто, у заявника (як батька малолітньої дитини) є наявним документ уповноваженого на те органу опіки та піклування, який визначає місце проживання цієї дитини саме з батьком.

В той же час, право на отримання відстрочки не є особистим немайновим правом особи, оскільки згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», повноваженнями у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації наділені Верховна Рада України, Президент України, Кабінет Міністрів України та інші органи виконавчої влади.

За наведених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що заявлені заявником вимоги не є вимогами, які спрямовані на захист, виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, оскільки такі стосуються прав, обов`язків та інтересів інших осіб, а тому такі не підлягають розгляду судом в порядку окремого провадження.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та постановив оскаржувану ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для скасування цієї ухвали відсутні і апеляційну скаргу на неї, доводи якої не спростовують висновків оскаржуваної ухвали, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 10 травня 2024 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 26 серпня 2024 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.