ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6056/24 Справа № 215/3426/23 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Агєєва О.В., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Юрченко Г.О.

сторони справи

позивач- ОСОБА_1

відповідач- ОСОБА_2

третя особа: Виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради в особі органу опіки та піклування,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного судум.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 березня 2024року, ухваленего суддею Ваврушак Н.М. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 29 березня 2024 року,

УСТАНОВИВ

У червні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради в особі органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Просив суд визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із ним за місцем його фактичного перебування.

В обґрунтування позову зазначив, що з ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з 2013 року. Від вказаного шлюбу вони мають спільну дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з ним та перебуває на його утриманні.

З ОСОБА_2 вони не проживають разом, не ведуть господарство та мешкають окремо за різними адресами.

Рішенням суду від 15 вересня 2021 року шлюб між позивачем та відповідачем розірваний.

Відповідач ОСОБА_2 починаючи з лютого місяця 2019 року виїхала до Польщі, наразі постійно проживає у Німеччині, з причини чого згодом залишила сина на нього. За весь час відсутності ОСОБА_2 він піклується про дитину, надає йому увагу та догляд, матеріально забезпечує його, займається вихованням. Так, з відповідачем дійшли згоди щодо порядку участі у вихованні та утриманні сина та остання не заперечує проти визначення фактичного місця проживання дитини разом із ним.

Заочним ріішенням Жовтневого районного судум.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 березня 2024року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради в особі органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення просить його скасувати, ухвали нове рішення, яким позов ОСОБА_1 про визначення місця проживання сина ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі. Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність між сторонами спору, вважає такий висновок помилковим. Вказує, що заява відповідача про визнання позову, жодним чином не підтверджує безспірність вимог, адже спір між сторонами щодо визначення місця проживання дитини дійсно існує і періодично виникає. Зазначає, що вони з відповідачем не досягли письмової згоди про визначення місця проживання дитини та не укладали відповідного договору. Звертає увагу на те, що відсутність правової визначеності у питанні з ким з батьків проживає син, періодично породжує низку проблем та можливості для маніпуляцій з боку відповідача, а враховуючи напруженість у стосунках з відповідачем, постійної зміни точки зору та неможливості підтримання постійного зв`язку поруджують ряд проблем і невизначеності. Позивач вважає, що написання відповідачем заяви про визнання позову ще минулим роком, не є обставиною, яка підтверджує відсутність предмета спору між сторонами, а тому не може бути підставою для відмові у позові.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

12.08.2024 на електронну адресу суду апеляційної інстанції від третьої особи - органу опіки та піклування виконкому Тернівської районної у місті ради надійшла заява про проведення апеляційного розгляду справи, призначеного на 21 серпня 2024 року на 11:30 год. за відсутності представника органу опіки та піклування. Прийняття рішення залишають на розсуд суду з урахуванням найкращіх інтересів малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволенняя позову, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 07 червня 2013 року зареєстрували шлюб, про що складений відповідний актовий запис №272. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - ОСОБА_5 , дружини - ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 . (а. с. 26)

Сторони мають неповнолітню дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 . (а. с. 27)

Судовим наказом Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 січня 2020 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.12.2019 року, на утримання дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до його повноліття. (а. с. 30)

Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2021 року шлюб, зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірваний. (а. с. 32)

Актами від 13.12.2019 року та від 29.05.2023 року засвідчено, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований і постійно проживає дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дитина знаходиться на вихованні та утриманні останнього. (а. с. 37, 47)

За довідками Відділу реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради №13148 від 15.11.2019 та №14281 від 13.12.2019, відповідно до відомостей реєстру територіальної громади міста Кривий Ріг за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: з 27.08.2010 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та з 08.07.2015 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а. с. 39-40)

За довідками Криворізької об`єднаної міської довідково - інформаційної служби «Нова Ком» №116 від 15.11.2019, №72 від 06.12.2019, №30 від 30.05.2023, №31 від 30.05.2023, сім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складається з 2 чоловік та за якими він та його син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . (а. с. 41-44).

Відповідно до Витягів з Реєстру Криворізької територіальної громади №2023/004070789 від 30.05.2023 та №2023/004288442 від 07.06.2023, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . (а. с. 45-46)

ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №335245584 від 10.06.2023. (а. с. 33-35)

Відповідно до довідок №01-27/284 від 03.11.2021, №142 від 03.10.2022, №67 від 29.05.2023, виданих директором Криворізької гімназії №45 Криворізької міської ради (Криворізької загальноосвітньої школи I-III ступенів № 45) Відділу освіти Виконкому Тернівської районної у місті ради ОСОБА_1, батькові учня ОСОБА_3 , протягом 2020-2021, 2021-2022, 2022-2023 навчальних років мати, ОСОБА_2 , не брала участі у вихованні сина (з сім`єю не проживала, батьківські збори не відвідувала, з класним керівником та вчителем не спілкувалася). (а. с. 48-50)

29.05.2023 складена характеристика за підписом директора та класного керівника КГ №45 КМР на учня 3-А класу ОСОБА_3 , зі змісту якої вбачається, що матеріально-житлові умови проживання задовільні, житлове приміщення відповідає санітарно-гігієнічним нормам, дитина забезпечена всім необхідним для повноцінного життя. ОСОБА_3 має кімнату, де є постійне місце для навчання і відпочинку, окреме спальне місце та інші необхідні меблі. Хлопчик достатньо забезпечений якісною їжею, одягом та взуттям, відповідно до сезонів. Стан речей - новий. ОСОБА_3 в повній мірі забезпечений шкільним приладдям, технічними засобами для дистанційного навчання. Функцію виховання та матеріального забезпечення сина виконує батько. ОСОБА_1 (батько) активно цікавиться життям сина в КГ №45 КМР, допомагає йому із заняттями, виконує функцію моральної підтримки. Тактовно і терпляче, вміє знаходити компромісні рішення і вчить цього дитину. Батько відвідує батьківські збори, постійно знаходиться в контакті з класним керівником, систематично контролює навчальну діяльність сина, допомагає в умовах дистанційного навчання. За час навчання дитини проявив себе як відповідальний батько, який займається вихованням та всебічним розвитком ОСОБА_3 . Фактичне місце реєстрації проживання матері - ОСОБА_2 , зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 . За наявною інформацією, мати дитини, починаючи з лютого місяця 2019 р. перебуває за межами країни та періодично на невеликий термін приїздить до України. ОСОБА_3 комунікабельна, здорова, охайна, вихована дитина, який відмінно орієнтується в повсякденному житті серед однокласників, адже зразок для наслідування у дитини це - батько, а отже роль у вихованні та утримані сина фактично належить батькові, який відповідально виконує батьківські обов`язки. (а. с. 51-52)

У відповідності до Декларації № 0001-Е0А8-Т5А0 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, ОСОБА_3 (син, дитина), в особі свого законного представника - ОСОБА_1 (батька), реалізував своє право на вибір лікаря, котрий надає первину медичну допомогу дитині (ОСОБА_3), а саме сімейного лікар - ОСОБА_7 , який перебуває у трудових відносинах із надавачем медичних послуг/суб`єктом господарювання - Товариством з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «Первинка 2». (а. с. 53)

За наданою інформацією лікарем Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «Первинка 2» ОСОБА_7 підтверджується, що законний представник дитини, його батько особисто і ніхто інший, неодноразово звертався до сімейного лікаря для надання первинної медичної допомоги, відносно свого сина. у тому числі але не за виключенням: надання консультацій (усних, письмових, за допомогою засобів зв`язку і іншої комунікації); проведення діагностики і подальшого лікування: направлення відповідно до медичних показань для надання спеціалізованої медичної потреби (уразі такої необхідності) та наданні й інших медичних послуг на безоплатній основі, з метою профілактики, діагностики, лікуванням у зв`язку з захворюваннями дитини та прийняття заходів спрямованих на збереження і відновлення фізіологічних функцій, оптимальної працездатності умов навчання та соціальній активності ОСОБА_3. (а. с. 54-55)

Позивач ОСОБА_1 працює з 01 вересня 2020 року по теперішній час на посаді провідного юрисконсульта в структурному підрозділі Юридичний центр обслуговування/Управління супроводу договірної роботи/Відділу супроводу торговельних операцій підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест Бізнес Сервіс», що підтверджується довідкою №42-ГНРП від 23 травня 2023 р. ТОВ «Метінвест Бізнес Сервіс» та копією трудової книжки серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 (а. с. 69-74) та його заробітна плата за період з 01.02.2023 по 30.04.2023 складає: 69421,00 гривень, середньомісячний заробіток: 23140,33 гривень, що підтверджується довідкою №82 від 22.05.2023 р., виданої керівником ТОВ «Метінвест Бізнес Сервіс». (а. с. 77)

Комісією з числа представників керівництва ТОВ «МБС» проводилися обстеження житлово-побутових умов за місцем реєстрації і проживання позивача ОСОБА_1 , за результатами обстеження житлово-побутових умов було встановлено їх повну придатність, про що складений відповідний Акт від 28.09.2020 р. (а. с. 84)

Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 13.09.2023, складеного комісією в складі головного спеціаліста ССД виконкому Тернівської районної у місті ради та фахівця із соціальної роботи КМЦСС, за адресою проживання і реєстрації: АДРЕСА_2 батька ОСОБА_1 та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , санітарно - гігієнічний стан житла задовільний, наявне електро -, газо-, водопостачання. Для дитини облаштоване окреме спальне місце, стіл для занять, шафа, комод для одягу, який забезпечений одягом та взуттям відповідно до сезону, іграшками згідно віку, планшетом та ноутбуком для онлайн навчання. В сім`ї теплі, дружні стосунки, батько самостійно виховує сина, турбується про нього та утримує його. Мати перебуває за кордоном, не сплачує аліменти, але допомагає одягом, подарунками. Батьком створені належні умови для проживання та виховання сина. (а. с. 103)

Виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради в особі органу опіки та піклування надали висновок про визначення місця проживання дитини від 15.09.2023, де просять прийняти рішення у даній справі з урахуванням найкращих інтересів малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та при прийнятті якого покладаються на розсуд суду.

Так, у висновку зазначено, що під час телефонного спілкування зі спеціалістами служби у справах дітей виконкому Тернівської районної у місті ради ОСОБА_2 повідомила, що проживає і працює межами України, але підтримує постійний зв`язок із сином, цікавиться його життям та здоров`ям, купує йому необхідні речі та подарунки. Періодично на короткий термін приїздить до України і під час приїзду забирає сина до себе на кілька днів. Також зазначила, що син сам виявив бажання проживати з батьком в Україні, тому на теперішній час вона не має наміру забирати хлопчика з собою за кордон. (а. с. 106-108)

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачеві у задоволенні позову, виходив з того, що за згодою матері та за бажанням самого сина, якому виповнилося десять років, дитина проживає з батьком, у зв`язку із чим, суд не вбачає спору між сторонами щодо визначення місця проживання дитини.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції та погоджується з доводами позивача ОСОБА_1 , викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Поряд з цим за змістом пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року (справа №456/647/18, провадження №61-2018св19).

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачеві у задоволенні позову, виходив з того, що за згодою матері та за бажанням самого сина, якому виповнилося десять років, дитина проживає з батьком, у зв`язку із чим, суд не вбачає спору між сторонами щодо визначення місця проживання дитини.

З даним висновком районного суду колегія суду не може погодитись з огляду на наступне.

Так у висновку орган опіки та піклування не визначив доцільності місця проживання дитині ні з батьком, ні з матір`ю, просив суд прийняти рішення у цьому питанні з урахуванням найкращих інтересів малолітної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На думку колегії суддів висновок органу опіки та піклування не свідчить про те, що між сторонами відсутній спір.

Відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина 1 статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя.

Отже, виходячи з вищенаведеного, колегія доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином не дослідив матеріали справи, не врахував вищенаведені обставини, у зв`язку з чим зробив помилковий висновок, відмовивши у задоволені позову з підстав відсутності предмета спору, що призвело до неправильного вирішення питання та ухвалення рішення, яке перешкоджає доступу до суду.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява №31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновкищ одо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц (провадження №14-327цс18) зазначено, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а сааме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2021 року у справі №223/306/20 (провадження №61-9005св21) зазначено, що «міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі №207/3144/16-ц (провадження №61-29090св18) вказано, що «відповідно до статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку має, бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси».

Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Колегія суддів дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, беручи до уваги те, що син позивача тривалий час проживає з батьком, який створив усі необхідні умови для безпечного та гармонійного розвитку дитини, думку дитини, яка бажає проживати з батьком, враховуючи вік дитини, її соціальні зв`язки, психологічний стан, дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в інтересах дитини, дійшла висновку, що найкращим інтересам дитини відповідатиме його постійне проживання разом із батьком, який забезпечує його розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що є благополучним.

Колегія суддів звертає увагу на те, що визначення місця проживання дитини, разом з батьком не позбавляє матір дитини батьківських прав та не звільняє її від виконання своїх батьківських обов`язків.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи у зв`язку з чим ухвалив незаконне та необґрунтоване судове рішення, яке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки в апеляційній скарзі позивач просить понесені ним судові витрати по справі залишити за ним.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.376, ст.382,ст.384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного судум.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 березня 2024року скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 про визначення місця проживання малолітньої дитини, задовольнити.

Визначити місцем проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 за адресою реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 22 серпня 2024 року

Головуючий:

Судді: