г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/2650/24
Номер провадження 2/213/1312/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2024 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Попова В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу №213/2650/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, пов`язаного з виконанням трудових обов`язків, -

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач з 12.07.1995 працював на підприємстві відповідача. Під час виконання роботи дробильника дробильної фабрики №2 та управління дробильно-транспортного комплексу з 09.03.1998 року по 21.06.2022 року підпадав під вплив шкідливих факторів, що стало причиною виникнення хронічних професійних захворювань: радикулопатії та сидеросилікозу. Оглядом МСЕК від 30.04.2024 року йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності 65% та встановлено третю групу інвалідності безстроково. Внаслідок чого позивач змушений тривалий час проходити медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури та лікування. У зв`язку з отриманим хронічного професійного захворювання порушено нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, відчуває фізичний біль, що позначається на його душевному та фізичному станах. Негативні зміни в його житті є незворотними, усвідомлення чого завдає позивачу душевного болю та страждань. Просить суд стягнути з відповідача на його користь 460 000,00 грн., у якості відшкодування спричиненої моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, без утримання податків та обов`язкових платежів

Стислий виклад заперечень відповідача.

Представник відповідач просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що до позовної заяви не додано жодного доказу щодо характеру і обсягу душевних та психічних страждань, яких зазнав Позивач, опис моральних страждань Позивача носить формальний характер та переписаний з десятків аналогічних позовів; Позивач свідомо обрав роботу у шкідливих та важких умовах праці, розуміючи про наслідки від цього, обираючи замість свого здоров`я пільги у вигляді: скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством; Відповідач не створював для Позивача жодних небезпечних умов праці; Відповідач не вчиняв будь-яких протиправних дій, які б знаходились у причинно-наслідковому зв`язку з втратою працездатності Позивачем та виникненням у нього моральних страждань; розмір відшкодування моральної шкоди заявлений Позивачем в сумі 460000,00 грн., є не обґрунтованим, безпідставно завищеним та визначений без урахування засад розумності, виваженості та справедливості.

Вважає вимоги Позивача про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства України, а отже такими, що не підлягають задоволенню, а сума моральної шкоди, яка заявлена Позивачем не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, та наводить на думку про наміри Позивача безпідставного збагачення за рахунок Відповідача.

Процесуальні дії у справі.

14.06.2024 позовна заява надійшла до суду.

19.06.2024 позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

05.07.2024 від відповідача надійшов відзив на позов, а також подано клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою від 08.07.2024 у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.

Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались.

Заяви, клопотання.

Позивач надав заяву про розгляд справи без його участі.

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило.

Фактичні обставини, встановлені судом.

ОСОБА_1 з 12.07.1995 року працював в Акціонерному товаристві «Південний гірничо-збагачувальний комбінат». З 09.03.1998 по 21.06.2022 року займав посаду дробильника дробильної фабрики №2 та управління дробильно-транспортного комплексу, зайнятим повний робочий день в кар`єрі. 21.06.2022 року був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.8-9).

Медичним висновком Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 14.12.2023 встановлено наявність у позивача хронічного професійного захворювання:

- радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 і шийна С6, С7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, периферичним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня) та періартрозу колінних суглобів (ПФ другого ступеня) Код згідно МКХ-10 - М 54.1;

- сидеросилікоз першої стадії (s/p, 1/2, pi, cn) ЛН першого-другого ступеня. Код згідно МКХ-10 - J 62.8.

Наявність шкідливих умов праці на робочому місці позивача підтверджено Інформаційною довідкою про умови праці від 25.09.2023 №ПС/3.1/20231-23, підготовленої Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці.

17.01.2024 комісією в складі представників: служби з питань праці, лікувального закладу, відповідача, Пенсійного фонду та профспілки, складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) позивача, в п.17 якого вказано, що працюючи дробильником дробильної фабрики №2 та управління дробильно-транспортного комплексу з 09.03.1998 по 21.06.2022 ОСОБА_1 , через недосконалість робочого місця, виконував роботи, що характеризуються впливом фізичного навантаження, яке перевищувало нормативне значення та пилу, концентрація якого перевищувала нормативне значення.

Як зазначено в п.12 Акту, період роботи позивача в умовах спливу шкідливих факторів становить 24 роки 3 місяці.

Причинами виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) зазначено:

- пил переважно фіброгенної дії, а саме: концентрація пилу з вмістом вільного кристалічного кремнію діоксиду (SiO-2) від 10% до 70% в повітрі робочої зони перевищувала нормативне значення в 3,0-29,3 раз (6,0-58,6 мг/куб.м при ГДК 2,0 мг/куб.м);

- важкість праці: мас вантажу, що підіймається та переміщується вручну, кг 40, при нормі до 30; статичне навантаження: величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль двома руками, кг/с 70920-217400, при нормі до 70000; періодичне перебування у незручній робочій позі 31,4 - 34,8% зміни при допустимому до 25%; нахили корпусу, кількість за змін 134 - 216, при нормі 51-100.

Особи, які порушили законодавства про охорону праці, комісією не визначені через тривалий час роботи позивача в умовах дії шкідливих факторів та неодноразову зміну керівників структурного підрозділу та підприємства (п.20 Акту) (а.с.10-15).

Згідно з довідкою МСЕК Серії 12 ААА №144382 від 30.04.2024 року позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності 65% (50% - по радикулопатії та 15% - по сидеросилікозу) з 01 квітня 2024 року безстроково і визначено третю групу інвалідності безстроково (а.с.16,17). Причиною інвалідності в довідці до Акту огляду МСЕК зазначено професійне захворювання.

Зміст спірних правовідносин.

Встановленим у судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини, які регулюють відшкодування моральної шкоди.

Норми права, які застосовує суд та мотиви їх застосування.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці: соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Статтею 6 цього Закону визначено, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці (ст.13).

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

Висновок суду.

Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом достовірно встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності 65%, позивачу заподіяно моральну шкоду, оскільки внаслідок отримання професійного захворювання у позивача змінилися образ та якість життя, що завдає йому моральних страждань.

Суд вважає, що ушкодження здоров`я, втрата значного відсотка працездатності, потреба в лікуванні, прийоми ліків, перенесення фізичних страждань, безумовно спричиняє позивачу моральні страждання.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При цьому, суд враховує період роботи позивача понад 24 роки в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації життяі свідчить про погіршення стану здоров`я, незворотність негативних наслідків профзахворювання і приходить до висновку, що все це у своїй сукупності вказує на заподіяння позивачу моральної шкоди.

Суд не бере до уваги доводи відповідача, зазначені у відзиві на позов, щодо відсутності його вини, оскільки обов`язок створити безпечні умови праці законодавством покладено саме на роботодавця відповідача по справі.

Водночас, погоджується з позицією відповідача стосовно того, що позивачем не наведено конкретних достатніх аргументів на обґрунтування саме зазначеної у позові суми спричиненої шкоди.

Отже, виходячи з вищевказаних обставин, суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 300 000 гривень.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити, у зв`язку з необґрунтованістю.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 3000,00 грн., оскільки позивач від його сплати звільнений.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 10, 12, 19, 23, 76-81, 89, 95, 258-259, 263-265, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 300 000 (триста тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 3000,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 ,місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ,РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ»,місце знаходження: 50026, м. Кривий Ріг, .

Повне судове рішення складено 26 серпня 2024 року.

Головуючий суддя В.В. Попов