ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2024 року у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувало тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 08.12.2015 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

В порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 13.03.2023 року має заборгованість в сумі 60 694,89 грн., з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 49 162,27 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 11 232,62 грн..

Просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 60 394,89 грн. та судовий збір у розмірі 2 684 грн.

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2024 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі банк просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи.

Підписавши 08.12.2015 року анкету-заяву, ОСОБА_1 погодився з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, які разом складають договір про надання банківських послуг. Підписання зазначеної заяви дає можливість клієнту банку будь-коли користуватись банківськими послугами. Також на підстав заяви від 08.12.2015 року відповідачу було відкрито картковий рахунок та видавались банківські картки, на які встановлено кредитний ліміт у вигляді поновлювальної кредитної лінії . Крім того 01.10.2021 року відповідачем підписано заяву про приєднання до умов та правил надання послуг, в якій погоджено нові умови кредитування, зокрема і розмір процентної ставки. Звертає увагу, що заборгованість, яка утворилась за вказаними заявами від 2015 та 2021 років обліковується на одному кредитному рахунку, підтверджується наданою випискою, сума заборгованості в якій співпадає із сумою, зазначеною у розрахунку заборгованості.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 60 394,89 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що розмір фактично виплачених банку відповідачем коштів складає більшу суму, а ніж сума фактично отриманих останнім кредитних коштів. Крім того зазначав, що банк не надав доказів на підтвердження погодження сторонами розміру відсоткової ставки під час укладення договору у 2021 році, а надані банком копії паспорту споживчого кредиту та анкети-заяви від 01.10.2021 року не можуть бути розцінені як невід`ємна частина договору від 08.12.2015 року. Крім того зазначає, що позивачем незаконно включено до заборгованості страхові платежі та щомісячні платежі за договором №6636.

Проте такий висновок не відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

З матеріалів справи вбачається, що 08.12.2015 року АТ КБ «ПриватБанк» із ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій відповідач виразив згоду на те, що дана заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг.

Позивачем надано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 01.10.2021 року та паспорт споживчого кредиту від 01.10.2021 року, які містять підпис ОСОБА_1 (а.с.16-25, 29-30).

За довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , старт карткового рахунку відбувся 08.12.2015 року, кредитний ліміт позичальнику встановлено 13.02.2017 року у сумі 1 000 грн., який було максимально збільшено до 50 000 грн. 01.12.2020 року.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» за договором, підписаним із ОСОБА_1 , останньому надавались наступні кредитні картки: «Універсальна» 08.12.2015 - з терміном дії до 08/09 та 24.10.2019 року з терміном дії до 09/23.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 13.03.2023 року становить 60 394,89 грн., яка складається з: 49 162,27 грн. заборгованість за кредитом; 11 232,62 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Також матеріали справи містять банківську виписку по рахунку ОСОБА_1 за договором №б/н, з якої вбачається наявність заборгованості станом на 01.01.2023 року у розмірі 60 394,89 грн.

Звертаючись до суду, банк наголошував на тому, що ОСОБА_1 , підписавши анкету-заяву 108.12.2015 року погодив умови надання кредитних коштів, порядок їх користування та повернення.

Із наданих позивачем доказів, зокрема виписки за картками ОСОБА_1 вбачається, що останній користувався кредитними коштами шляхом отримання готівки, розраховувався ними за товари та послуги, а також здійснював повернення кредитних коштів позивачу. Всі ці дії свідчать про те, що відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними з частковим поверненням.

Фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті.

Згідно частини другої статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З наданого банком розрахунком заборгованості вбачається, що станом на 13.03.2023 року ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором від 08.12.2015 року у розмірі 60 394,89 грн. з яких заборгованість за тілом кредиту 49 162,27 грн. та 11 232,62 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Також зазначена сума заборгованості відображена у виписці по картковому рахунку, яка є первинним бухгалтерським документом та з якої вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 станом на 01.01.2023 року складає 60 394,89 грн.

При цьому слід звернути увагу, що згідно розрахунку заборгованості, починаючи з 01.01.2023 року заборгованість за кредитним договором перестала нараховуватись зафіксувавшись на рівні 60 394,89 грн. (49 162,27 грн. заборгованість за тілом кредиту; 11 232,62 грн. заборгованість за простроченими відсотками) і в такому вигляді переходила із місяця в місяць до 13.03.2023 року тобто дати, станом на яку банк просив стягнути заборгованість за кредитним договором від 06.06.2019 року.

Таким чином, суд першої інстанції, помилково зазначив про відсутність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту у заявленому позивачем розмірі, оскільки укладення кредитного договору між сторонами та користування позичальником кредитними коштами підтверджується належними та допустимими доказами.

Щодо вимог банку по процентах за користування кредитом слід зазначити наступне.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює АТ КБ «ПриватБанк».

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 указаного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону №1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти, та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви, про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки, Умови та правила надання банківських послуг, це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує, як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Такі висновки відповідають правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17-ц.

Посилання позивача на те, що відповідачем було підписано анкету-заяву у 2015 році позичальника, якою засвідчено, що він ознайомлений з умовами і правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті банку, достовірно не підтверджують вказаних обставин, а тому є не обґрунтованими.

Оскільки без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного кредитного договору.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.a-bank.com.ua) неодноразово змінювалися самим банком в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 651 ЦК зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вбачається, що анкета-заява містить лише анкетні дані позичальника, при цьому в ній взагалі відсутні дані про розмір відсоткової ставки, розмір та порядок нарахування штрафів.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві від 08.12.2015 року домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, також не означає погодження сторонами нарахування відсотків, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Такі висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладених в постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20.

Однак слід звернути увагу, що матеріали справи містять підписану ОСОБА_1 заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 01.10.2021 року.

З наданого банком розрахунку заборгованості ОСОБА_1 вбачається, що станом на 13.03.2023 року заборгованість у розмір 49 162,27 грн., яку позичальник просить стягнути за відсотками по користуванню кредитом почала нараховуватись з 01.08.2022 року, тобто після підписання відповідачем 01.10.2021 року заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг у АТ КБ «ПриватБанк», в яких погоджено відсоткову ставку річних для карти Універсальна у розмірі 42% (а.с.12,16 зворот)

Посилання суду на те, що заяву від 01.10.2021 року не можна приймати як доказ на підтвердження заборгованості за відсотками, оскільки вона не містить відомостей, що укладена на виконання договору від 08.12.2015 року, не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону. Зокрема слід звернути увагу, що згідно із довідками, наданими банком на ім`я відповідача за договором від 08.12.2015 року було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, яка в подальшому перевипускалась, що підтверджує пролонгацію договору аж до вересня 2023 року. Крім того перевипуск платіжних карток у подальшому не свідчить про укладення іншого кредитного договору.

Таким чином відповідач був ознайомлений із розміром процентної ставки та погодився із ним 01.10.2021 року, а отже сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитом, який повинен застосовуватися при розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Із виписки за договором №б/н на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що баланс на кінець періоду склав 60 394,89 грн. тобто дорівнював сумі загальної заборгованості, вказаної у розрахунку від 13.03.2023 року, з якої 11 232,62 грн. склали прострочені відсотки, а 49 162,27 грн. тіло кредиту.

Зазначена документація є належними та допустимими доказами отримання відповідачем кредиту після погодження сторонами відсотків за його користування.

Таким чином, сторонами погоджено розмір процентної ставки за кредитним договором, а тому рішення суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог у цій частині не відповідає обставинам справи.

Щодо висновків суду першої інстанції про незаконність страхових платежів, платежів за договором №6636, а також пені та процентів за прострочення користування тіла кредиту у зв`язку із введенням карантину, слід звернути увагу на наступне.

Відповідно до п.15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, на які посилався суд першої інстанції, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

У статті 549 ЦК України зазначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто зазначений пункт перехідних положень щодо заборони нарахування неустойки застосовується тільки до вказаних видів забезпечення виконання зобов`язання регламентованих главою 49 ЦК та не стосується відсотків за користування кредитом. Крім того банком при прид`явлені позову не було заявлено вимог щодо стягнення заборгованості за неустойкою, штрафами чи пенею, а отже п.15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не підлягає застосуванню у даному випадку.

З приводу висновків суду першої інстанції про незаконність списання з карткового рахунку відповідача щомісячних платежів за страховку на загальну суму 1 600 грн. та щомісячних платежів за договором №6636 на загальну суму 6 572,80 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 20 Закону України «Про споживче кредитування» до договорів про надання додаткових чи супутніх послуг, зокрема, належить договір страхування та інші договори, що укладаються для забезпечення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит.

Однак при зверненні до суду банком не було надано доказів того, що зазначені супутні послуги були погоджені у підписаних відповідачем документах в рамках кредитного договору від 08.12.2015 року, а тому були включені незаконно до загальної вартості наданої позики (тіла кредиту) та не підлягають стягненню за заявленим позовом.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що позов АТ КБ «Приват Банк» підлягає частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь банку 52 222,09 грн. з яких 40 989 ,47 грн. - тіло кредиту (49 162,27 1 500 6 572,80) та 11 232,62 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором від 08.12.2015 року станом на 13.03.2023 року у розмірі 52 222,09 грн.

Згідно частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь банку підлягають пропорційному стягненню (86, 46%) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2 320,59 грн., та 3 480,88 грн. за подання апеляційної скарги, а всього 5 801,47 грн.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 60 394,89 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 376, 382 ,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2024 року скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 08.12.2015 року станом на 13 березня 2023 року у розмірі 52 222,09 грн., з яких заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 40 989,47 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 11 232,62 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 5 801,47 грн..

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: