Провадження № 2/752/121/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 травня 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Плахотнюк К. Г.

за участю секретаря - Ахмеян Б.А.,

у місті Києві у приміщенні суду, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди та за зустрічним позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про повернення безпідставно отриманих коштів, -

у с т а н о в и в:

у грудні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС», ОСОБА_2 , у якому просить стягнути солідарно з відповідачів 35 459,23 грн у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди та 500,00 грн витрат на проведення експертизи, 704, 80 грн судового збору. Стягнути з ОСОБА_2 7 600,00 грн витрат, пов`язаних із проведенням експертизи щодо дослідження обставин та механізму ДТП.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23.07.2018 у м. Полтава з вини водія автомобіля «КIA Sportage», д.н.з. НОМЕР_1 , сталася ДТП за участю автомобіля «Hyndai Elantra», д.н.з. НОМЕР_2 . Цивільно - правова відповідальність водія ОСОБА_2 на момент ДПТ була застрахована у ПРАТ «СК «ЮНІВЕС», згідно полісу АМ/2393630 від 07.04.2018, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 100 000,00 грн.

Позивач зазначає, що у визначений законом строк подав заяву про відшкодування страхових виплат. Не узгоджуючи із потерпілим суму страхового відшкодування ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» було виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 53 777,23 грн.

Оскільки вказаної суми страхового відшкодування не вистачає на відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля «Hyndai Elantra», д.н.з. НОМЕР_2 , позивачем було замовлено експертне автотоварознавче дослідження, згідно якого вартість матеріального збитку та відновлювального ремонту складає 89 236,89 грн.

Оскільки ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» не погоджувало і потерпілим розмір страхового відшкодування, яке підлягало виплаті, вважає, що у страхової компанії виник обов`язок по сплаті позивачу недоплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 35 459,23 грн. Оскільки право на стягнення шкоди із страхової компанії, у якій застрахована відповідальність та із особи, яка завдала шкоди є абсолютним правом постраждалої сторони, позивач вважає, що недоплачена сума страхового відшкодування у розмірі 35 459,23 грн підлягає відшкодуванню солідарно з ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» та ОСОБА_2 .

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 03 січня 2019 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 21 січня 2020 року призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково - дослідного експертно - криміналістичного центру Міністерства внутрішній справ України (м. Київ, вул. Володимирська,15).

Відповідно до п. 8 ст. 72 ЦПК України судовий експерт надіслав до суду повідомлення про неможливість проведення судової експертизи від 23.07.2020 №13-3/382.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 03 вересня 2020 року призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково - дослідного експертно - криміналістичного центру Міністерства внутрішній справ України (м. Київ, вул. Володимирська,15).

Відповідно до п. 8 ст. 72 ЦПК України судовий експерт надіслав до суду повідомлення про неможливість проведення судової експертизи від 07.10.2020 №13-3/635.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року поновлено провадження у справі.

У грудні 2020 року ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» подало до Голосіївського районного суду зустрічну позовну заву до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , у якій просить стягнути з ОСОБА_1 безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 54 047,47 грн. Судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102,00 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн просить покласти на відповідача.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» зазначило, що страхова виплата ОСОБА_1 була здійснена на підставі постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 06.08.2018 у справі №554/5922/18. Проте постановою Апеляційного суду Полтавської області від 25.11.2020 у справі №554/5922/18 скасовано постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 06.08.2018, провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.. 124 КУпАп закрито на підставі за відсутністю в діях ОСОБА_2 події і складу вказаного адміністративного правопорушення.

З урахуванням зазначеного ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» вказує на те, що цивільно - правова відповідальність ОСОБА_2 не настала, вказана ДТП не є страховим випадком у розумінні закону, а тому сплачена сума страхового відшкодування підлягає поверненню ОСОБА_1 .

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.06.2021 (внесеною до протоколу судового засідання) прийнято поданий ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» зустрічний позов до спільного розгляду із первісним позовом ОСОБА_1 .

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.09.2021 призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково - дослідного експертно - криміналістичного центру Міністерства внутрішній справ України (м. Київ, вул. Володимирська,15).

Згідно висновку експерта від 07.07.2022 №СЕ-19/111-21/62360-АВ вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Hyndai Elantra», д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті дорожньо - транспортної пригоди, яка відбулася 23.07.2018 в м. Полтава, станом на 23.08.2018 складала 55 926,32 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.07.2022 поновлено провадження у справі.

Увалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04.05.2023 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 подали до суду заяву, у якій підтримали поданий позов, зустрічний позов просили залишити без розгляду. Також просили розгляд справи здійснювати у їх відсутності.

ОСОБА_4 та ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Будь - яких заяв чи клопотань станом на день розгляду справи до суду від вказаних осіб не надходило.

Відповідно до статті 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права та застосовує засади судочинства, серед яких забезпечення права на апеляційний перегляд справи, розумні строки розгляду справи судом.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду спору, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, відтак в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

З урахуванням зазначеного, суд вважав можливим розглянути справу у відсутності належним чином повідомлених ОСОБА_4 та ПрАТ «СК «ЮНІВЕС».

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 23.07.2018 у м. Полтава п вул. Пушкіна, 47 водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «КIA Sportage», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, у порушення п. 10.9 ПДР, не впевнилася в безпечності та скоїла зіткнення з автомобілем «Hyndai Elantra», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався позаду. Внаслідок зазначеного транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

Цивільно - правова відповідальність водія ОСОБА_2 на момент ДПТ була застрахована у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» згідно полісу АМ/2393630 від 07.04.2018, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 100 000,00 грн, франшиза 0,00 грн.

23.07.2018 ОСОБА_1 подав до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» заяву про подію та на виплату за договором ОСЦПВВНТЗ

01.08.2018 було складено акт огляду транспортного засобу та здійснено опис пошкоджень автомобіля «Hyndai Elantra», д.н.з. НОМЕР_2 .

03.08.20218 ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» було складено страховий акт № ГО -12469/ХВ/1 по договору страхування №АМ2393630 від 11.04.2018, яким погоджено виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 54 047,47 грн. на користь ОСОБА_1 , сплата якого підтверджується платіжним дорученням № 29930 від 14.09.2018 (а.с.219-220, т. І).

Отже ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» здійснило потерпілому виплату страхового відшкодування, згідно акту в розмірі 54 047,47 грн. на користь ОСОБА_1 , сплата якого підтверджується платіжним дорученням № 29930 від 14.09.2018.

Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування(подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

У відповідності до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Яка саме подія визнається страховим випадком має бути детально зазначено у договорі страхування (ст. 8 Закону України «Про страхування»).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

У ст. 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

За приписами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

У відповідності до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов`язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Шкода це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода) відшкодовується у повному обсязі.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Постановою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 06.08.2018 у справі №554/5922/18 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладеного на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 340,00 грн.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 25.11.2020 у справі 554/5922/18 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Постанову судді Октябрського районного суду м. Полтави від 06.08.2018 у справі №554/5922/18 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасовано, провадження у справі закрито за відсутністю в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

За нормою частини четвертої ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини шостої цієї ж статті, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В силу ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

У відповідності до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах від 05.06.2019 у справі № 466/4412/15-ц; від 15.08.2019 у справі № 756/16649/13-ц (; від 02.10.2019 у справі № 447/2438/16-ц; від 11.12.2019 у справі № 601/1304/15-ц.

У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.

Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Як вбачається із системного аналізу зазначених статей, вина джерела підвищеної небезпеки - автомобіля марки «КIA Sportage», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 презюмується, таким чином, що незалежно від вини настає цивільно-правова відповідальність водія автомобіля, навіть з врахуванням того, що вина ОСОБА_2 встановлена судовим рішенням, виходячи з описової частини постанови Полтавського апеляційного суду від 25.11.2020 у справі 554/5922/18 та висновку судового експерта Гори І. В. №159 від 08.11.2018.

Так, у постанові Полтавського апеляційного суду від 25.11.2020 у справі 554/5922/18 зроблено висновок про те, що судом встановлено, що у даній дорожній обстановці ОСОБА_2 мала б діяти у відповідності до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху.

У висновку №159 від 08.11.2018 судовий експерт Гора І. В. зробив висновки про те, що в даній дорожній ситуації водій автомобіля «Hyndai Elantra», д.н.з. НОМЕР_2 , не мав технічної можливості своїми односторонніми діями попередити зіткнення з автомобілем «КIA Sportage», д.н.з. НОМЕР_1 шляхом застосування термінового гальмування з моменту виникнення безпеки для його руху. В даній дорожній обстановці водій автомобіля «КIA Sportage», д.н.з. НОМЕР_1 , своїми односторонніми діями мав технічну можливість попередити зіткнення з автомобілем «Hyndai Elantra», д.н.з. НОМЕР_2 . В даній дорожній обстановці невідповідність дій водія автомобіля «КIA Sportage», д.н.з. НОМЕР_1 вимогам п.п.10.1, 10.9 ПДР з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

На підставі вищевикладених норм закону, позивач отримав право вимагати від відповідача ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» виплати страхового відшкодування за страховим полісом АМ/2393630 від 07.04.2018 на умовах, в порядку та у спосіб, що передбачені положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Таким чином, оскільки відповідачка ОСОБА_2 є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля - позивачу, відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в межах, передбачених полісом АМ/2393630 від 07.04.2018, тому відповідач ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» зобов`язаний в повному обсязі відшкодувати шкоду завдану позивачу, що сталася внаслідок ДТП.

Твердження відповідача ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» про те, що в судовому порядку вину ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди не встановлено, судом до уваги не береться з огляду на те, що не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами.

А тому відсутність в матеріалах справи судового рішення, яким ОСОБА_2 була би притягнута до відповідальності за скоєння дорожньо-транспортної пригоди, не може бути достатньою підставою для відмови в позові, оскільки в силу вимог закону таке рішення є обов`язковим для суду, проте, не єдиним доказом наявності вини заподіювача шкоди.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказовий процес у цивільному судочинстві має велику значимість через його важливість для вирішення кожної справи і загальнообов`язковість, оскільки без належного підтвердження необхідних обставин особа не отримає бажаного результату та не зможе повною мірою використати надані державою юрисдикційні гарантії захисту прав, свобод та інтересів осіб у разі їх порушення, невизнання або їх оспорення.

Належність та допустимість доказів визначають ст.ст. 77,78 ЦПК України.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищенаведене, в матеріалах справи містяться достатні та достовірні докази, які підтверджують вину ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, а тому, доводи відповідача щодо відсутності в матеріалах справи доказів вини ОСОБА_2 у вчиненні ДТП суд відхиляє.

Визначаючи розмір позовні суми страхового відшкодування, який необхідно стягнути з ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» на користь ОСОБА_1 , суд ураховує наступне.

Як убачається з звіту про оцінку майна №492, складеного ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи», наданого позивачем , вартість матеріального збитку автомобілю «Hyndai Elantra», д.н.з. НОМЕР_2 , складає 89 236,8 грн.

Однак, згідно висновку експерта № СЕ-19/111-21/62360-АВ від 07.07.2022, складеного Київським науково - дослідним експертно - криміналістичним центром вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Hyndai Elantra», д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті дорожньо - транспортної пригоди , яка сталася 23.07.2018 в м. Полтава, станом на 23.07.2018 складала 55 926,32 грн.

Ураховуючи, що ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» на користь ОСОБА_1 було виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 54 047,47 грн, відтак недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 1 878,85 грн слід стягнути з відповідача ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» на користь позивача ОСОБА_1 , оскільки страхова компанія відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовує витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

Відповідачем ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» та позивачем не надано до суду доказів на спростування розрахунку матеріального збитку, визначеного згідно висновку експерта № СЕ-19/111-21/62360-АВ від 07.07.2022, складеного Київським науково - дослідним експертно - криміналістичним центром .

За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» на користь позивача підлягає недоплачена сума страхового відшкодування матерального збитку) у розмірі 1 878,85 грн.

Таким чином, зважаючи на встановлені під час судового розгляду обставини у межах спірних правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позову у вказаній частині, оскільки судом було встановлено, що страхове відшкодування було здійснено без урахування усіх істотних обставин, відтак стягнення недоплаченої суми здійсненого страхового відшкодування є обґрунтованими.

З урахуванням встановлених обставин та наведених вище норм закону суд дійшов висновку про відмову ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» у задоволенні зустрічних позовних вимог до ОСОБА_6 . Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, згідно з якою особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона не доведе відсутність своєї вини.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач суду пояснював, що на час розгляду справи автомобіль відремонтовано.

Правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Проте позивачем не подано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру відновлення транспортного засобу та вартості проведених ремонтних робіт. Відсутність доказів вартості ремонту транспортного засобу виключає можливість стягнення із заподіювача шкоди різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, оскільки у суду відсутні належні та допустимі докази розміру таких витрат.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи за проведення дослідження з визначення розміру заподіяної в результаті ДТП матеріальної шкоди, позивачем було сплачено 2 500,00 грн, а тому ці витрати мають бути компенсовані страховою компанією.

Решта заявлених позивачем вимог щодо відшкодування витрат на проведення досліджень та консультацій не підлягають задоволенню, оскільки вони не були взяті до уваги судом.

На підставі положень ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у справі у розмірі 704,80.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 274-279, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» (, адреса: вул.. Велика Васильківська, 72.м . Київ, 03150 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) 1 878 грн 85 коп у відшкодування матеріальної шкоди, 2 500 грн 00 коп витрат на проведення експертизи, 704 грн 80 коп судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про повернення безпідставно отриманих коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Плахотнюк К. Г.