К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 вересня 2024 року місто Київ

справа № 753/6044/22

апеляційне провадження № 22-ц/824/6621/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 липня 2022 року, ухвалене у складі судді Комаревцевої Л. В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2022 року ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 ,, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг.

Позов мотивувало тим, що відповідачі зареєстровані та є споживачами послуг за адресою: АДРЕСА_1 , а позивач надає для зазначеного будинку послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

З листопада 2014 року відповідачі не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення, а з лютого 2018 року - за постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість, що станом на 23 лютого 2022 року становила 65 979,68 грн.

З огляду на викладене позивач просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з постачання гарячої води та опалення в сумі 65 979,68 грн, інфляційну складову боргу в сумі 13 044,28 грн та три процента річних у розмірі 5 111,17 грн, а також судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 18 липня 2022 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» заборгованість за послуги з постачання гарячої води та опалення в сумі 65 979,68 грн, інфляційну складову боргу в розмірі 13 044,28 грн та три відсотки річних у розмірі 5 111,17 грн. Стягнуто з відповідачів судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 2 481 грн, що становить 1 240,50 грн з кожного.

Судове рішення мотивовано тим, що відповідачі зареєстровані та є споживачами послуг за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому вони з листопада 2014 року не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення, а з лютого 2018 року - за постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість, що станом на 23 лютого 2022 року становить 65 979,68 грн.

Суд зазначив, що факт надання позивачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, серед іншого, підтверджується нарядами на включення та відключення централізованого опалення в будинку, де мешкають відповідачі, у той час як звернень з приводу ненадання або неналежного надання послуг від відповідача протягом спірного періоду не надходило.

Тому суд дійшов висновку про необхідність стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, а також сум, передбачених статтею 625 ЦК України. При визначенні суми боргу суд взяв за основу долучений позивачем розрахунок заборгованості, який складений у повній відповідності з чинним законодавством та перевірений судом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Посилається на те, що між сторонами відсутній договір про надання та споживання комунальних послуг. Жодних заяв про приєднання до публічної оферти відповідач також не подавав. Вказує, що позивач не надав доказів надання послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання відповідачеві, а також того, що будинок відповідача взагалі обладнаний засобами обліку.

Зазначає, що позивач не обґрунтував тарифи, на підставі яких ним здійснено нарахування заборгованості з оплати комунальних послуг. Крім того, вважає, що тарифи для населення взагалі не встановлено, оскільки постанови НКРЕКП не зареєстровані в Міністерстві Юстиції, тому не набули чинності для населення.

Акцентує на тому, що позивач просив стягнути заборгованість з оплати централізованого опалення за період 8 років, у той час як загальна позовна давність становить 3 роки.

Зазначає, що суд безпідставно відкрив провадження у справі, оскільки матеріали справи не містять документів на підтвердження повноважень особи, яка подала апеляційну скаргу.

Посилається на відсутність предмета спору у справі та доцільність закриття провадження.

Вказує також, що суд першої інстанції розглянув справу за його відсутності, не повідомивши відповідача належним чином про розгляд справи.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У березні 2024 року до Київського апеляційного суду від ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відзив мотивує тим, що матеріали справи містять належні та допустимі докази на підтвердження факту надання позивачем комунальних послуг та встановлення відповідних тарифів.

Зазначає, що відповідач не заявляв про сплив позовної давності у суді першої інстанції, тому підстав вирішення цієї заяви судом апеляційної інстанції немає. Водночас наголошує, що у випадку дослідження апеляційним судом цієї обставини, то пропущеною може вважатися лише позовна давність за платежами з оплати централізованого опалення, які виникли до 12 березня 2017 року, оскільки з 12 березня 2020 року позовна давність продовжена в зв`язку з уведенням на території України карантинних заходів.

Вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині неповідомлення відповідача про розгляд справи, оскільки суд здійснював виклик сторін за єдиною відомою йому адресою.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 здійснюється Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРО- РЕКОНСТРУКЦІЯ».

Відповідачі зареєстровані та є споживачами послуг за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі з листопада 2014 року не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення, а з лютого 2018 року - за постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість в сумі 65 979,68 грн.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями

і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон).

Статтею 1 вказаного Закону врегульовано, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до статті 5 Закону до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорам та інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.

Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, які були чинним на час виникнення спірних правовідносин та звернення позивача до суду (далі - Правила).

Відповідно до пункту 8 Правил, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно з пунктом 11 Правил, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Відповідно до пункту 21 Правил, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: зокрема, з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв.метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно з законодавством.

У пункті 18 Правил передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такий правовий висновок сформульований у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц.

У справі, яка переглядається, суд установив, що відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Тому саме відповідачі зобов`язані належним чином оплачувати надані їм комунальні послуги.

В апеляційній скарзі обставину проживання в спірній квартирі відповідач ОСОБА_1 не спростовує.

При цьому, з урахуванням вказаних вище вимог закону та усталеної практики Верховного Суду, відсутність укладеного із надавачем послуг договору не звільняє відповідача від обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Поряд з цим, указаний обов`язок виникає у разі отримання споживачем певних послуг. Відтак, питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у даній справі.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та

іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

На підтвердження надання відповідачам послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання позивач надав суду детальний розрахунок заборгованості з посиланням на розрахункові періоди та застосовані тарифи.

Крім того, до позовної заяви додана довідка щодо підключення та відключення житлових будинків до мережі опалення з початком та закінчення опалювальних сезонів.

Надані позивачем докази відповідають критеріям належності, допустимості та стосуються предмету доказування у даній справі.

В той же час, відповідачі будь-яких доказів на спростування обставин, викладених у позовній заяві, суду не надали.

Також у справі відсутні будь-які докази того, що відповідачі зверталися до ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» із клопотанням про припинення надання послуг із централізованого опалення чи постачання гарячої води, а також із скаргами щодо ненадання чи неякісне надання цих послуг у спірний період.

За змістом частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,

а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про виникнення між сторонами зобов`язальних правовідносин з надання та отримання житлово-комунальних послуг, а також щодо неналежного виконання відповідачами обов`язку з оплати отриманих послуг. Також суд обґрунтовано застосував до спірних правовідносин положення статті 625 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не обґрунтував тарифи, на підставі яких ним здійснено нарахування заборгованості з оплати комунальних послуг, колегія суддів відхиляє, оскільки до розрахунку заборгованості позивач надав виписку щодо застосованих тарифів за кожен період нарахування, вказавши посилання на постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, якими ці тарифи встановлені.

Аргументи про те, що тарифи для населення взагалі не встановлено, оскільки постанови НКРЕКП не зареєстровані в Міністерстві Юстиції, тому не набули чинності для населення, не заслуговують на увагу, оскільки за змістом пункту 10.7 Регламенту Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг рішення НКРЕКП не підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно відкрив провадження у справі, оскільки матеріали справи не містять документів на підтвердження повноважень особи, яка подала апеляційну скаргу, спростовуються матеріалами справи, які містять як копію статуту позивача, так і копію довіреності на представника, яким підписано апеляційну скаргу, яка була видана діючим директором та чинною на момент пред`явлення позову.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність предмета спору у справі та доцільність закриття провадження колегія суддів відхиляє, оскільки з огляду на аргументи та позиції сторін спір у справі, безумовно, наявний.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що відповідач не був повідомлений належним чином про розгляд справи відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки розгляд даної справи проводився у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення

(виклику) сторін. При цьому право відповідача на доступ до правосуддя дотримано судом апеляційної інстанції.

Водночас слушними є доводи апеляційної скарги про те, що позивач просив стягнути заборгованість з оплати централізованого опалення за період з 2014 до 2022 року, у той час як загальна позовна давність становить 3 роки.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц, у випадку, коли суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалив заочне рішення, відповідач був вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. Якщо суд першої інстанції відмовив у задоволенні цієї заяви, відповідач міг заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

У справі, яка переглядається, відповідач, як уже зазначалося, не брав участі у розгляді справи судом першої інстанції, тому його заява про застосування наслідків спливу позовної давності підлягає вирішенню апеляційним судом.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3,4 статті 267 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини 1,5 статті 261 ЦК України).

Водночас слід зауважити, що частиною 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Пунктом першим Постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби

COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2» установлений карантин на всій території України з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020.

У подальшому зазначений строк карантину неодноразово продовжувався Постановами Кабінету Міністрів України та скасований лише 30 червня 2023 року.

Тобто, з 12 березня 2020 року і до скасування карантину строки звернення до суду продовжені Законом, а тому позивач мав право на стягнення несплачених відповідачами комунальних платежів, про які він просив у позовній заяві: з березня 2017 року до звернення до суду з цим позовом.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості слідує, що заборгованість з оплати послуг гарячого водопостачання розрахована позивачем в межах позовної давності (з лютого 2018 року) та складає 39 684,51 грн. Інфляційна складова за таким боргом з урахуванням періоду прострочення складає 5 288,93 грн, а 3% річних - 2 343,62 грн.

Натомість заборгованість з оплати послуг централізованого опалення розрахована позивачем з листопада 2014 року, тобто за межами строку звернення до суду за захистом порушеного права. Як уже зазначалося вище, стягненню підлягають лише платежі, які виникли після березня 2017 року.

З урахуванням викладеного, за період з березня 2017 року до лютого 2022 року з відповідачів на користь позивача підлягала стягненню заборгованість з оплати послуг централізованого опалення в сумі 15 855,69 грн. Інфляційна складова за таким боргом з урахуванням періоду прострочення складає 2 112,21 грн, а 3% річних - 912,64 грн.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зменшення:

- заборгованості за послуги з постачання гарячої води та опалення з 65 979,68 грн до 55 540,20 грн;

- інфляційної складової боргу з 13 044,28 грн до 7 401,14 грн;

- трьох відсотків річних з 5 111,17 грн до 3 256,26 грн.

В іншій частині рішення місцевого суду підлягає залишенню без змін як ухвалене з дотриманням норм матеріального й процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги з ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 793,42 грн.

Водночас рішенням суду першої інстанції з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 240,50 грн.

За правилами частини 10 наведеної статті, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Відтак суд апеляційної інстанції вважає за можливе провести взаємозалік судових витрат, змінивши рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, зменшивши суму судового збору, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ», з 1240,50 грн до 447,08 грн.

Керуючись статтями 141, 367, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 липня 2022 року змінити, зменшивши розмір заборгованості, яка підлягає стягненню в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ», а саме:

- заборгованість за послуги з постачання гарячої води та опалення з 65 979,68 грн до 55 540,20 грн;

- інфляційну складову боргу з 13 044,28 грн до 7 401,14 грн;

- три відсотки річних з 5 111,17 грн до 3 256,26 грн.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 липня 2022 року змінити в частині розподілу судових витрат, зменшивши суму судового збору, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» з 1240,50 грн до 447,08 грн.

В іншій частині рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: