Справа № 466/6173/23 Головуючий у 1 інстанції: Свірідової В.В.
Провадження № 22-ц/811/460/24 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: Х.Б. Назар

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 17 січня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , з участю зацікавлених осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львова ЗМУМЮ Коханевича Романа Юрійовича та зобов`язання до вчинення дій по виконанню виконавчого провадження № 57152892 від 02.10.2018, -

В С Т А Н О В И В:

12 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Коханевича Романа Юрійовича у виконавчому провадженні №57152892 щодо відмови у знятті арешту з майна відповідно до вимог п.7 ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» та зобов`язати державного виконавця вжити заходи щодо зняття арешту з майна.

Скаргу обґрунтовувала тим, що 02.10.2018 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57152892 з виконання виконавчого листа № 466/5129/17 від 03.09.2018 року про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У межах зазначеного виконавчого провадження 10.01.2019 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все майно, яке належить боржнику ОСОБА_3 , зокрема квартиру АДРЕСА_1 , яка є приватною спільною сумісною власності її ( ОСОБА_1 ), ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . Крім того, постановою державного виконавця від 10.01.2019 року накладено арешт на нерухоме майно, що належить на праві приватної власності боржнику ОСОБА_3 , а саме гаражне приміщення по АДРЕСА_2 . Вона неодноразово зверталася до державного виконавця з заявами про зняття арешту з переліченого вище майна, однак такі залишилися без належного реагування. У травні 2023 року вона отримала відповідь державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Коханевича Романа Юрійовича, в якій було зазначено про відсутність передбачених законом підстав для зняття арешту з нерухомого майна, накладеного постановою державного виконавця від 10.01.2019 року у виконавчому провадженні №57152892. Вважала, що не вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на скасування постанови від 10.01.2019 року, свідчить про порушення ним вимог Закону України «Про виконавче провадження», що є підставою для задоволення скарги на бездіяльність державного виконавця.

Оскаржуваною ухвалою у задоволені скарги ОСОБА_1 , з участю зацікавлених осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Львова ЗМУМЮ Коханевич Романа Юрійовича та зобов`язання до вчинення дій з виконання виконавчого провадження № 57152892 від 02.10.2018 - відмовлено.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_1 .

Вважає її незаконною, необґрунтованою, такою, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у задоволенні її скарги на бездіяльність державного виконавця, суд першої інстанції не врахував, що державним виконавцем було накладено арешт на нерухоме майно боржника, вартість якого значно перевищує розмір боргу, який підлягає стягненню з ОСОБА_3 . Крім того, суд не звернув уваги на те, що постановою державного виконавця від 10.01.2019 року накладено арешт на майно інших осіб, яким це майно належить на праві спальної сумісної та часткової власності разом з боржником. Державним виконавцем при накладенні арешту на нерухоме майно у розмірах, що значно перевищують суми стягнення, було порушено вимоги ч. 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої арешт на майно накладається у розмірі суми стягнення заборгованості з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно або на окремі речі. Відтак, безпідставне обтяження у вигляді накладеного на нерухоме майно арешту вже тривалий час порушує права як боржника, так і інших осіб, внаслідок чого вони позбавлені можливості в повному обсязі володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд.

Крім того, платник аліментів може сплачувати аліменти добровільно, або шляхом виконання судового рішення роботодавцем чи примусово на підставі виконавчого документу. З матеріалів справи убачається, що боржник ОСОБА_7 на виконання постанови Львівського апеляційного суду від 06.09.2021 у справі № 466/1662/21 про зміну способу стягнення аліментів добровільно сплачує щомісячно аліменти в розмірі 1/3 частини від доходу. Відмовляючи у задоволенні її скарги, суд першої інстанції виходив з розрахунку заборгованості по аліментах, проведеного державним виконавцем станом на 08.09.2023 року. При цьому, суд першої інстанції не врахував розрахунок заборгованості по аліментах від 16.10.2023 року, з якого вбачається, що сукупний розмір переплати боржника ОСОБА_3 зі сплати аліментів становить 4099,48 грн, а також розрахунок від 15.01.2024 року, згідно якого у боржника ОСОБА_3 відсутня заборгованості по аліментах станом на 15.01.2024 року, тобто на час розгляду скарги та постановлення оскаржуваної ухвали. Відмовляючи у задоволенні її скарги, суд першої інстанції посилався на відповідь ДПС, згідно якої у боржника відсутні джерела доходів, а отже у державного виконавця відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника. Разом з тим, суд не врахував, що така правова підстава для арешту майна фізичної особи як відсутність джерела доходів Законом України «Про виконавче провадження» не передбачена, що свідчить про незаконність оскаржуваної ухвали та наявність підстав для задоволення поданої нею скарги.

Просила ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким скаргу задоволити.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8 скаргу підтримали з підстав, наведених у ній, просили скаргу задоволити.

Стягувач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_9 проти скарги заперечили, просили у задоволенні скарги відмовити, ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 6 Закону У країни «Про виконавче провадження» державний виконавець, зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно положень статті 59 Закону України про виконавче провадження особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить, їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Встановлено, що на виконанні державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавчий лист, виданий 03.09.2018 року Шевченківським районним судом міста Львова у справі № 466/5129/17 про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі по 1200 грн, які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи з 18.07.2017 року і до досягнення дітьми повноліття.

02.10.2018 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57152892 з виконання виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом міста Львова 03.09.2018 року.

10.01.2019 року державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на все майно, що належить боржнику ОСОБА_3 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 10.01.2019 державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Яремком М.В. внесено відомості про державну реєстрацію обтяжень на підставі постанови від 10.01.2019 року, зокрема щодо квартири АДРЕСА_1 , квартири АДРЕСА_3 та гаражного приміщення по АДРЕСА_4 .

Звертаючись до суду зі скаргою про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Коханевича Романа Юрійовича у виконавчому провадженні №57152892 щодо відмови у знятті арешту з майна ОСОБА_3 відповідно до вимог п.7 ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», ОСОБА_1 покликалася на те, що заборгованість по аліментах у божника ОСОБА_3 відсутня, що є підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна боржника, частина якого перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 у знятті арешту з майна боржника, суд першої інстанції виходив з того, що у діях державного виконавця не встановлено порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження» та діями державного виконавця права боржника у виконавчому провадженні № 57152892 не порушено, оскільки згідно відповіді ДПС у боржника відсутні джерела доходів, що свідчить про неможливість сплати ним періодичних платежів, якими є аліменти, а відтак відсутність підстав для зняття арешту з майна їх платника.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитися з наступних мотивів.

За правилами ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Як убачається з матеріалів справи, сторонами виконавчого провадження № 57152892 є боржник ОСОБА_3 та стягувач ОСОБА_2 .

При цьому, зі скаргою на бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні № 57152892 звернулася ОСОБА_1 , яка не є стороною зазначеного виконавчого провадження, а відтак відповідно до ст. 447 ЦПК України не має права на оскарження рішення, дії чи бездіяльністю державного виконавця у визначений розділом VІІ ЦПК України спосіб.

Виходячи з наведеного, рішення суду слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 17 січня 2024 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30 серпня 2024 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра