Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/4497/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.08.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Левка Т.Ю., секретар судового засідання Роман К.С., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на будинок та права на земельну частку в порядку спадкування по заповіту,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на будинок та права на земельну частку в порядку спадкування по заповіту.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла тітка позивача та відповідача ОСОБА_3 , 1921 р.н., згідно свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_1 виданого виконкомом Великоком`ятівської сільради 16.11.2015 року. 04.05.1983 року тітка сторін залишила заповіт, посвідчений секретарем виконкому Великоком`ятівської сільради, яким все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось, заповіла позивачу ОСОБА_1 . На даний час, заповіт не змінений і не скасований. 07.03.2000 року тітка сторін залишила заповіт, посвідчений секретарем виконкому Великоком`ятівської сільради, яким належний їй сертифікат на право на земельну частку /пай/ серія ЗК №0090067 за №138 від 27.03.1997 року заповіла племіннику ОСОБА_1 , 1951 року народження. На даний час, заповіт не змінений і не скасований. На день її смерті відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло наступне майно та майнові права: житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 , на який відсутні правовстановлюючі документи та право на земельну частку (пай) сільськогосподарського підприємства «КСГП ім. Ватутіна», згідно сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого Виноградівською райдержадміністрацією 10.04.1997 року, серія ЗК №0090067, на підставі рішення Виноградівської райдержадміністрації №138 від 27.03.1997 року. Спадкоємці, що б могли мати право на обов`язкову частку у спадщині за заповітом - відсутні.

Позивач прийняв спадщину та звернувся до приватного нотаріуса, однак йому було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та майнові права та було рекомендовано звернутися до Виноградівського районного суду. За таких обставин позивач змушений звернутися до суду із даним позовом про визнання за ним права власності на спадкове майно на майнові права у порядку спадкування за заповітом.

Позивач у підготовче засідання не з`явився, однак подав до суду заяву згідно якої позовні вимоги підтримав повністю та просив суд провести розгляд справи у його відсутність.

Відповідач будучи повідомленною про день, час та місце проведення підготовчого засідання належним чином, в підготовче засідання також не з`явилася, однак подала через канцелярію суду заяву, згідно якої вимоги позивача визнає повністю та просить суд розглянути справу у її відсутність.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла тітка позивача та відповідача ОСОБА_3 , 1921 р.н., згідно свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_1 виданого виконкомом Великоком`ятівської сільради 16.11.2015 року.

04.05.1983 року тітка сторін залишила заповіт, посвідчений секретарем виконкому Великоком`ятівської сільради, яким все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось, заповіла позивачу ОСОБА_1 . На даний час, заповіт не змінений і не скасований.

07.03.2000 року тітка сторін залишила заповіт, посвідчений секретарем виконкому Великоком`ятівської сільради, яким належний їй сертифікат на право на земельну частку /пай/ серія ЗК №0090067 за №138 від 27.03.1997 року заповіла племіннику ОСОБА_1 , 1951 року народження. На даний час, заповіт не змінений і не скасований.

Осіб, які б мали право на обов`язкову частку, незалежно від змісту заповіту немає.

Відповідач, рідна сестра позивача, як спадкоємець за законом, претензій до спадщини не заявляє.

Згідно довідки старости села №20.4-07/401 від 14.05.2024 року, померла ОСОБА_3 на день смерті була зареєстрована та проживала у АДРЕСА_1 .

Згідно довідки старости №20.4-07/402 від 14.05.2024 року, на день смерті ОСОБА_3 , в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані та проживали:

- племінник, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- його дружина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- його донька, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- його зять, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

- його онук, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

- його онука. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ;

- його син, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Родинні відносини позивача з померлою підтверджуються свідоцтвом про народження НОМЕР_3 виданого повторно 15.11.1962 року Великоком`ятівською сільрадою Виноградівського району Закарпатської області.

Батько позивача, ОСОБА_8 , 1925 р.н., помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , що підтверджуються свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 .

Мати позивача, ОСОБА_9 , померла ІНФОРМАЦІЯ_10 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_5 .

Відповідач також є племінницею померлої та сестрою позивача. Родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про її народження НОМЕР_6 та свідоцтвом про укладення шлюбу з ОСОБА_10 НОМЕР_7 .

Спадкоємці за померлою першої, другої, третьої, четвертої черги по закону - відсутні. Померла не мала дітей. Чоловік спадкодавця виїхав в Росію ще в радянські часи, співмешкав там з іншою жінкою, і там помер.

Родинні відносини між померлим батьком позивача ОСОБА_8 та померлою спадкодавцею ОСОБА_11 підтверджуються Архівними довідками від 17.06.2024 року №60/01-12 виданими Державним архівом Закарпатської області.

Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина до складу якої ввійшло наступне майно та майнові права: житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 , на який відсутні правовстановлюючі документи та який рахується за померлою на підставі довідки старости села Великі Ком`яти №217 від 14.05.2024 року, та право на земельну частку (пай) сільськогосподарського підприємства «КСГП ім. Ватутіна», згідно сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого Виноградівською райдержадміністрацією 10.04.1997 року, серія ЗК №0090067, на підставі рішення Виноградівської райдержадміністрації №138 від 27.03.1997 року.

Після смерті тітки, позивач успадкував спадкове майно та майнові права в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки згідно довідки старости с. В. Ком"яти №20.4-07/402 від 14.05.2024 року на день смерті спадкодавця проживав разом з нею.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за №7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину в судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

У зв`язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті тітки позивач звернувся до приватного нотаріуса Беренгівського районного нотаріального округу Лапчак Г.І., однак приватний нотаріус відмовила позивачу в оформленні спадщини із-за відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно та майнові права, поо що свідчить лист приватного ноаиріуса від 25.06.2024 № 26/01-16.

В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У відповідності до ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч.1 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом, а відповідно до ч. 2 ст. ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок та довідки КП «Виноградівське РБТІ» від 15.06.2016 № 466, житловий будинок з надвірною будівлею в АДРЕСА_1 , будівництвом завершений. Загальна корисна площа житлового будинку становить 168,4 кв.м., житлова 49,1 кв.м., рік побудови 1980. Інвентаризаційна вартість будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 будівництвом завершеного, складає - 221.238,00 грн.

Згідно архівних даних КП «Виноградівське РБТІ» правовстановлюючі документи на житловий будинок станом на 01.01.2013 не оформлені.

Стаття 41 Конституції України закріплює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (ч. 1). Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (ч. 2). Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4).

ВССУ в своєму узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року відзначив, що відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності, зокрема, на споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як інструкцією «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у по господарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Разом з тим, згідно п.6 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно.

Відповідно до п.37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанови від 16.04.2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Відповідно до п. 3.5. листа ВССУ від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності па земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 про те, що відповідно до статті 125 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Згідно ст.2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Таким чином, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 200, 206, 223, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 5, 16, 328, 392, 1223, 1233, 1268, 1270,1274 ЦК України, Постанови ПВС № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт: НОМЕР_8 виданий 07.12.1998 року Виноградівським РВ УМВС України в Закарпатській області, право власності на завершений будівництвом житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 , загальною площею 168,4 кв. м, житлова - 49,1 кв. м.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт: НОМЕР_8 виданий 07.12.1998 року Виноградівським РВ УМВС України в Закарпатській області, право на земельну частку (пай) сільськогосподарського підприємства «КСГП ім. Ватутіна», згідно сертифіката на право на земельну частку (пай), виданого Виноградівською райдержадміністрацією 10.04.1997 року, серія ЗК №0090067, на підставі рішення Виноградівської райдержадміністрації №138 від 27.03.1997 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийТ. Ю. Левко