КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 824/85/24
Провадження № 22-вк/824/70/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Голуб С.А., за участю секретаря судового засідання Череп Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду заяву NormaTradeEngineerings.r.o. про визнання і надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 квітня 2024 року у складі одноособового арбітра Олександра Крупчана у справі № 520/2023 за позовом NormaTradeEngineerings.r.o. (Чеська Республіка) до акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Україна), яке є правонаступником Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», про стягнення заборгованості за контрактом поставки продукції,

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року компанія NormaTradeEngineerings.r.o. в особі представника - адвоката Хомин О.М. звернулася до Київського апеляційного суду, як до суду першої інстанції, із заявою про визнання і надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України (далі - МКАС при ТПП України) від 30 квітня 2024 року у справі № 520/2023, яким було стягнуто з акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - АТ «НАЕК «Енергоатом») на її користь 78 737,47 євро основного боргу за поставлену продукцію, 4 007,79 євро на відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору, 2 000,00 євро на відшкодування витрат на правову допомогу, а всього - 84 745,26 євро.

В обґрунтування заяви компанія вказала, що вказане рішення міжнародного комерційного арбітражу було ухвалено внаслідок неналежного виконання боржником умов контракту поставки продукції від 21 липня 2020 року № 53-129-04-20-02148, пунктом 9.2 якого передбачено усі неврегульовані за контрактом спори передаються заінтересованою стороною на розгляд МКАС при ТПП Україниу відповідності до Регламенту даного суду, з дотриманням претензійного порядку врегулювання спору, а право, що підлягає застосуванню - матеріальне право України.

Рішення МКАС при ТПП України від 30 квітня 2024 року у справі № 520/2023 є остаточним, набуло законної сили з дати його ухвалення та отримано боржником 10 травня 2024 року, однак АТ «НАЕК «Енергоатом» не виконало це рішення та не вчинило жодних дій, які б свідчили про наявність наміру його виконувати, що змусило компанію NormaTradeEngineerings.r.o. ініціювати виконання рішення у примусовому порядку.

З урахуванням наведених обставин, заявник просить: визнати і надати дозвіл на виконання рішення МКАС при ТПП України від 30 квітня 2024 року у справі № 520/2023; видати виконавчий лист про стягнення з АТ «НАЕК «Енергоатом» на користь компанії NormaTradeEngineerings.r.o. 78 737,47 євро основного боргу за поставлену продукцію, 4 007,79 євро на відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору, 2 000,00 євро на відшкодування витрат на правову допомогу, а всього - 84 745,26 євро; стягнути з АТ «НАЕК «Енергоатом» на користь Norma TradeEngineering s.r.o. судовий збір у розмірі 1 514,00 грн та витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 500 євро.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 червня 2024 року заяву компанії Norma TradeEngineering s.r.o. про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу прийнято до провадження, повідомлено боржника - АТ «НАЕК «Енергоатом» про надходження такої заяви і запропоновано йому подати можливі заперечення щодо цієї заяви у строк до 20 липня 2024 року.

18 липня 2024 року до апеляційного суду надійшли заперечення на заяву про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, в яких боржник просить відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України, а спір між сторонами відповідно до вимог закону, з огляду на його предмет, не міг бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу.

Зазначає, що підприємство боржника відноситься до суб`єктів господарювання державного сектору економіки, включене до переліку підприємств, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, забезпечує безпечну експлуатацію та підвищення ефективності роботи атомних електростанцій, безперебійного електропостачання суб`єктів господарювання та населення, а також постійної готовності України до швидких ефективних дій у разі виникнення аварій на підприємствах атомної енергетики.

Водночас виконання рішення МКАС при ТПП України від 30 квітня 2024 року у справі № 520/2023 і стягнення з боржника грошових коштів ставить під загрозу фінансування заходів із забезпечення сталої та безпечної роботи об`єктів атомної енергетики, чим загрожує безпеці держави та населенню України в умовах втрат, завданих країною-агресором. Вказане рішення арбітражного судутакож може в подальшому спричинити невиконання боржником спеціальних обов`язків для забезпечення доступності ціни на електричну енергію для населення. За таких обставин, ухвалення судового рішення про відмову у наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу відповідатиме інтересам держави в енергетичній та економічній галузі і унеможливить можливі негативні наслідки для боржника, який наразі фактично працює в кризових умовах та обмеженості ресурсів.

З огляду на викладене АТ «НАЕК «Енергоатом» вважає, що рішення міжнародного комерційного арбітражу порушує публічний порядок України, оскільки загрожує безпеці та економіці держави, фактично буде надано дозвіл на стягнення коштів у розмірі 84 745,26 євроз підприємства, що має стратегічне значення для економіки і безпеки Держави Україна та матиме наслідок належного забезпечення оплати заробітної плати працівникам, можливості доведення підприємства до банкрутства, впливу на належне забезпечення безпечної експлуатації та підвищення ефективності роботи атомних електростанцій, безперебійного електропостачання суб`єктів господарювання та населення, зокрема, в літньо-осінньо-зимовий період, не виконання покладених на боржника спеціальних обов`язків державою, а також постійної готовності України до швидких ефективних дій у разі виникнення аварій на підприємствах атомної енергетики. Крім того, АТ «НАЕК «Енергоатом» з метою максимального ефективного проходження осінньо-зимового сезону 2024-2025 роках проводяться планові ремонти на трьох енергоблоках АЕС, а також планується виведення у 2024 році в ремонт додаткових енергоблоків АЕС, що потребує значних фінансових ресурсів та першочергового фінансування.

Також боржник стверджує, що у розділі 9 укладеного між сторонами контракту міститься арбітражне застереження, проте цим розділом не обумовлено застережень про можливість передання на розгляд міжнародного комерційного арбітражного суду спорів щодо виконаннядоговорів про публічні закупівлі, хоча укладання зазначеного контракту відбувалося за результатами проведення публічних закупівель, про що свідчить номер на прозоро № UA-2020-07-08- 001988-а.Відтак, передання на розгляд до МКАС при ТПП України спору щодо виконання умов контракту про публічні закупівлі суперечить положенням частини другої статті 22 ГПК України та є підставою для відмови у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення від 30 квітня 2024 року у справі № 520/2023.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 липня 2024 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням її учасників.

В судовому засіданні представник боржника - Найденко І.В. заперечував проти задоволення заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражного суду, просив в її задоволенні відмовити у повному обсязі.

Інший учасник арбітражного розгляду в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив, тому неявка представника завника у відповідності до вимог частини першої статті 477 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника боржника, дослідивши матеріали справи та заявлені вимоги, апеляційний суд дійшов висновку, що заява про визнання і надання дозволу на виконання рішення МКАС при ТПП України від 30 квітня 2024 року підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 липня 2020 року між ДП «НАЕК «Енергоатом» (покупець), правонаступником якого є АТ «НАЕК «Енергоатом»,та компанією МІСо, spol. s.r.o. (постачальник), правонаступником якої є компанія NormaTrade Engineerings.r.o., був укладений контракт № 53-129-04-20-02148, відповдіно до якого постачальник зобов`язався в порядку і на умовах, визначених у контракті, поставити прокладки гребінчасті до насосів ГЦН-195М (kammprofilegasketstopumpsMCP-195M) власного виробництва (далі - продукція) для енергоблока № 4 ВП РАЕС та для енергоблока № 1 ВП ХАЕС ДП «НАЕК «Енергоатом» (далі - кінцеві споживачі), а покупець зобов`язався в порядку і на умовах, визначених у контракті, прийняти і оплатити продукцію. Найменування, одиниці виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура, ціна і строк поставки зазначені в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною контракту (додатки № 1 та № 2). Сума контракту становила 83 232,00 євро.

У розділі 9 контракту «Вирішення спорів» міститься арбітражне застереження, згідно якого у випадку виникнення спорів або розбіжностей, сторони зобов`язуються вирішувати їх шляхом переговорів та взаємних консультацій. Усі неврегульовані за контрактом спори передаються заінтересованою стороною на розгляд МКАС при ТПП Україниу відповідності до Регламенту даного суду, з дотриманням претензійного порядку врегулювання спору. Місцезнаходження арбітражного суду -м. Київ, Україна. Право, що підлягає застосуванню -матеріальне право України. Мова діловодства та арбітражного судочинства -українська. Рішення арбітражного суду є остаточним та обов`язком для виконання сторонами контракту.

01 листопада 2023 року компанія NormaTradeEngineerings.r.o.звернулась до МКАС при ТПП України з позовом про стягнення заборгованості з оплати поставленої продукції, посилаючись на невиконання АТ «НАЕК «Енергоатом» умов контракту від 21 липня 2020 року № 53-129-04-20-02148 та додаткової угоди № 1 від 11 листопада 2021 року до нього.

30 квітня 2024 року МКАС при ТПП України у складі одноособового арбітра Олександра Крупчана ухвалено рішення у справі № 520/2023, яким стягнуто з АТ «НАЕК «Енергоатом» на користь NormaTradeEngineerings.r.o. 78 737,47 євро основного боргу за поставлену продукцію, 4 007,79 євро на відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору, 2 000,00 євро на відшкодування витрат на правову допомогу, а всього - 84 745,26 євро.

Як встановлено арбітражним судом, на виконання укладеного сторонами контракту поставки МІСо, spol. s.r.o. поставила відповідачу продукцію на суму 83 232,00 євро, що підтверджується наявними копіями міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR) № 866666 від 10 листопада 2020 року та № 790439 від 30 грудня 2020 року з відмітками Рівненської та Львівської митниць ДФС України, а також митними деклараціями № UA204060/2020/019134 від 10 листопада 2020 року та № UA204060/2021/000223 від 21 січня 2021 року. Згідно з копіями актів вхідного контролю, які містяться в матеріалах справи, поставлена продукція була прийнята відповідачем за якістю та кількістю та успішно пройшла процедуру вхідних контролів на АЕС. Таким чином, первісний кредитор виконав взяті на себе зобов`язання з поставки продукції, проте, ні у встановлений контрактом строк, ні в подальшому відповідач оплату поставленої продукції не здійснив.

Не дочекавшись оплати,МІСо, spol. s.r.o. (цедент) уклала з компанією Norma Trade Engineering s.r.o. (цесіонарій) договір про відступлення права вимоги від 06 жовтня 2021 року, предметом якого є відступлення права вимоги, зазначеної у статті 2 договору, від цедента до цесіонарія за винагороду та на умовах, більш детально викладених в статті З договору. Сума відступлення права вимоги цедента за цим договором становить 78 737,47 євро, яка ґрунтується на зарахуванні зустрічних однорідних вимог між МІСо, spol. s.r.o. та ДП «НАЕК «Енергоатом», викладених у пункті 3 додаткової угоди № 1 від 11 листопада 2021 року до контракту № 53-129-04-20-02148 від 21 липня 2020 року. З урахуванням додаткової угоди № 1 несплаченою є сума простроченої заборгованості, що становить 23 249,47 євро за CMR № 866666 та 55 488,00 євро за CMR № 790439. Укладенням додаткової угоди № 1 від 11 листопада 2021 року до контракту поставки відповідач був проінформований, що право вимоги за контрактом було передано NormaTrade Engineerings.r.o. Крім того, підтвердженням належної заміни кредитора у зобов`язанні є лист Norma TradeEngineerings.r.o. № 42 від 18 листопада 2021 року, в якому позивач повідомив відповідачу про відступлення права вимоги, а також надіслав усі необхідні документи. У свою чергувідповідач листом № 13899/43 від 24 грудня 2021 року направляв запит на документи, що запитуються банком для проведення фінансового моніторингу. Продукція повинна бути оплачена у строк до 22 грудня 2020 року в сумі 23 249,47 євро та до 12 лютого 2021 року в сумі 55 488,00 євро, але відповідач вартість продукції не сплатив.

Правовідносини щодо надання дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу на території України врегулюванні статтею V Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року (Нью-Йорк), яка набула чинності для України 10 січня 1961 року (далі - Нью-Йоркська конвенція), та Законом України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

На рівні внутрішнього законодавства правило обов`язковості визнання та виконання арбітражного рішення при поданні до компетентного суду письмового клопотання (заяви) закріплено у частині першій статті 35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж». Цей Закон застосовується до міжнародного комерційного арбітражу, якщо місце арбітражу знаходиться на території України, однак положення, передбачені статтями 8, 9, 35 і 36 цього Закону, застосовуються і в тих випадках, коли місце арбітражу знаходиться за кордоном (стаття 1).

Відповідно до частини першої статті 35 Закону Україну «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов`язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36 цього ж Закону.

Визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу - це поширення законної сили такого рішення на територію України і застосування засобів примусового виконання в порядку, встановленому ЦПК України.

Порядок розгляду і правовий механізм вирішення заяви про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу визначені в главі 3 розділу ІХ ЦПК України «Визнання та виконання рішень іноземних судів, міжнародних комерційних арбітражів в Україні, надання дозволу на примусове виконання рішень третейських судів».

Згідно з статтею 474 ЦПК України рішення міжнародного комерційного арбітражу (якщо його місце знаходиться за межами України), незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається та виконується в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

У разі якщо визнання та виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Частинами першою - третьою статті 475 ЦПК України визначено, що питання визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу розглядається судом за заявою стягувача відповідно до цієї глави, якщо боржник має місце проживання (перебування) або місцезнаходження на території України. Якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України, або його місце проживання (перебування) чи місцезнаходження невідоме, то питання про надання дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу розглядається судом, якщо на території України знаходиться майно боржника. Заява про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу подається до апеляційного суду, юрисдикція якого поширюється на місто Київ, протягом трьох років з дня прийняття рішення міжнародним комерційним арбітражем.

Форма, зміст заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, документи, що до неї додаються, визначені статтею 476 ЦПК України.

Визнання та виконання арбітражних рішень передбачено Нью-Йоркською конвенцією, відповідно до статті 3 якої кожна Договірна Держава визнає арбітражні рішення як обов`язкові і приводить їх до виконання згідно з процесуальними нормами тієї території, де запитується визнання і приведення у виконання цих рішень, на умовах, викладених у нижченаведених статтях. До визнання і приведення у виконання арбітражних рішень, до яких застосовується ця Конвенція, не повинні застосовуватися істотно більш обтяжливі умови або більш високі мита або збори, ніж ті, які існують для визнання і приведення у виконання внутрішніх рішень.

У статті 478 ЦПК України і статті 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» передбачено, що суд відмовляє у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо: 1) на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть суду доказ того, що: а) одна із сторін в арбітражній угоді була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки, - за законом держави, де рішення було винесено; або б) сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або

в) рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана; або г) склад міжнародного комерційного арбітражу або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; або ґ) рішення ще не стало обов`язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято; або 2) якщо суд визнає, що: а) відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; або б) визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

У пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України»судам роз`яснено, що клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що при вирішенні питання про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу суд не може оцінювати його правильність по суті чи вносити будь-які зміни до його змісту, а перевіряє лише дотримання строків звернення з клопотанням, дотримання вимог процесуального закону щодо його форми і змісту та наявність обставин, які можуть бути підставою для відмови в задоволенні заяви.

При цьому тягар доведення наявності підстав для відмови у визнанні і виконанні арбітражного рішення покладається на сторону, яка заперечує проти заяви стягувача.

За положеннями статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник звернувся до належного суду із заявою про визнання інадання дозволу на виконання рішення МКАС при ТПП України від 30 квітня 2024 року вмежах встановленого законом строку (стаття 475 ЦПК України), заявником до заяви долучено документи згідно з переліком, передбаченим статтею 476 ЦПК України, на час звернення компанії NormaTradeEngineerings.r.o. до суду із заявою рішення абітражу вступило в законну силу, було остаточним для сторін та підлягало виконанню, АТ «НАЕК «Енергоатом»було належним чином повідомленепро арбітражний розглядсправи № 520/2023 відповідно до Регламенту МКАС при ТПП Україниійого представники заявляли запереченняпровідсутність компетенціїу міжнародного комерційного арбітражу щодо розгляду справи, контракт між сторонами, який містить арбітражне застереження,недійснимне визнавався та не скасовувався, а рішення арбітражним судом винесено щодо спору, передбаченого цимконтрактом.

Частиною першою статті 7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» визначено, що арбітражна угода -це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між нимив зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладенау вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.

Згідно зі статтею II Нью-Йоркської конвенції кожна договірна держава визнає письмову угоду, за якою сторони зобов`язуються передавати в арбітраж усі або будь-які спори, що виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-яким конкретним договірним або іншим правовідношенням, об`єкт якого може бути предметом арбітражного розгляду. Термін «письмова угода» включає арбітражне застереження в договорі, або арбітражну угоду, що підписана сторонами, або що міститься в обміні листами або телеграмами.

У постанові Верховного Суду від 10 лютого 2022 року у справі № 824/116/21 зазначено, що «арбітражна угода володіє позитивним і негативним ефектом: вона зобов`язує сторони передавати спори в арбітраж і надавати складу арбітражу компетенцію щодо спорів, охоплених арбітражною угодою (позитивний ефект). Якщо виникає спір, який відноситься до обсягу арбітражного угоди, будь-яка зі сторін може передати його на розгляд складу арбітражу. З іншої сторони, арбітражна угода перешкоджає сторонам у спробах вирішити їх спори в суді (негативний ефект). Уклавши арбітражну угоду, сторони визначили інший обов`язковий для них порядок реалізації належних їм прав на використання судових засобів правового захисту, саме у певному (або певних) міжнародному комерційному арбітражеві. Сторона, яка уклала арбітражну угоду, не може ігнорувати такі її умови і замість обраного арбітражу звернутися до суду держави, який був би компетентним на вирішення спору за умови відсутності укладеної між сторонами подібної арбітражної угоди. Відповідно до принципу «competence-competence» арбітражний суд наділений повноваженнями вирішувати питання, чи має він компетенцію на розгляд того чи іншого спору між сторонами арбітражного застереження».

Отже, уклавши арбітражне застереження, сторони реалізували своє волевиявлення на звернення до міжнародного комерційного арбітражу і повинні виконувати обов`язки, які випливають з арбітражного застереження.

Встановлено, що рішення МКАС при ТПП України від 30 квітня 2024 року у справі № 520/2023 не було оскаржене боржником та набрало законної сили. Таким чином, питання про виконуваність арбітражної угоди вже вирішене.

Клопотань про скасування або зупинення виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу у справі за позовом NormaTradeEngineerings.r.o. до АТ «НАЕК «Енергоатом», як правонаступника ДП «НАЕК «Енергоатом», про стягнення заборгованості за контрактом поставки продукції, а також відшкодування витрат з оплати арбітражного збору та правової допомоги сторони до суду не подавали.

Вказане рішення ухвалено щодо спору, передбаченого арбітражною угодою, яка укладена в письмовій формі у вигляді арбітражного застереження, викладеного в контракті від 21 липня 2020 року № 53-129-04-20-02148 та саме арбітражне застереження в угоді сторін про передачу спору до МКАС при ТПП України є дійсним.

Так, під час вирішення питання про визнання рішення міжнародного комерційного арбітражу та надання дозволу на його виконання суд має обмежену компетенцію (враховуючи те, що сторони добровільно довірили вирішення спору арбітражу), не здійснює оцінки законності та обґрунтованості рішення міжнародного комерційного арбітражу по суті вирішення спору, правильності або неправильності сум, які міжнародний комерційний арбітраж визнав такими, що підлягають стягненню, а лише встановлює наявність або відсутність підстав для відмови у задоволенні заяви про видачу виконавчого документа, визначених законом. Закон містить вичерпний перелік процесуальних форм судового контролю, будь-яке інше втручання судів у рішення міжнародного комерційного арбітражу є неприпустимим.

Заперечуючи проти задоволення заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, АТ «НАЕК «Енергоатом» з посиланням на пункт 2 частини першої статті 478 ЦПК України вказувало, зокрема на те, що спір, який розглянув міжнародний арбітраж, не може бути предметом арбітражного розгляду за законом України, оскільки спір стосується виконання договору про публічні закупівлі.

У статті 2 Європейської конвенції про зовнішньоторговельний арбітраж 1961 року, ратифікованої указом Президії Верховної Ради Української РСР від 25 січня 1963 року, передбачено, що юридичні особи, які за застосованим до них національним законом розглядаються як юридичні особи публічного права, мають право укладати арбітражні угоди.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 22 ГПК України спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, крім спорів про визнання недійсними актів, спорів про державну реєстрацію або облік прав на нерухоме майно, прав інтелектуальної власності, прав на фінансові інструменти, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі з урахуванням частини другої цієї статті.

Закон України «Про міжнародний комерційний арбітраж» не містить прямої заборони щодо передачі на розгляд міжнародного комерційного арбітражу спорів, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб.

За змістом абзацу другого частини другої статті 22 ГПК України цивільно-правові аспекти спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі, можуть бути передані на вирішення міжнародного комерційного арбітражу.

Спір, що виник при виконанні господарських договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб, не може бути предметом розгляду третейського суду на території України, але може бути віднесений сторонами до компетенції міжнародного арбітражного суду.

Пунктом 9.2 розділу 9 «Вирішення спорів»контракту від 21 липня 2020 року № 53-129-04-20-02148 сторони передбачили, що усі неврегульовані за цим контрактом спори передаються на розгляд МКАС при ТПП України у відповідності до Регламенту даного суду, за матеріальним правом України.

Частина друга статті 22 ГПК України не містить заборони на укладання такого арбітражного застереження.

При розмежуванні цивільно-правових (приватно-правових) та публічно-правових аспектів спорів визначальним є характер правовідносин між сторонами, якими в першому випадку є рівноправність сторін договору та їх статусу у таких відносинах, а в іншому - наявність в однієї із сторін договору публічних управлінських функцій.

Згідно з частиною першою статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Ці особливості випливають з мети Закону, якою є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

За змістом Закону України «Про публічні закупівлі» публічно-правовими є відносини з державного регулювання, контролю у сфері закупівель та громадського контролю, визначення загальних умов здійснення закупівель, їх видів, порядку проведення закупівель та процедур торгів, переговорних процедур, звітності про результати проведення закупівлі тощо.

Отже, на відміну від спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі з урахуванням частини другої статті 22 ГПК України, які мають публічно-правові аспекти і які підлягають розгляду лише у порядку господарського судочинства, цивільно-правові аспекти таких спорів можуть бути передані на вирішення міжнародного комерційного арбітражу.

Застосований законодавцем термін «цивільно-правові аспекти спорів» за своїм смисловим значенням та переслідуваною законодавцем метою по суті є різновидом саме цивільно-правового спору, який у розглядуваному випадку виник на стадії виконання сторонами договірних зобов`язань, зокрема зі сплати коштів за поставлені товари.

Питання правових наслідків порушення зобов`язання, відповідальності за порушення зобов`язання врегульовані главою 51 розділу 1 книги п`ятої ЦК України.

За своєю правовою природою спір, який переданий сторонами у цій справі на вирішення МКАС при ТПП України має цивільно-правовий аспект, а тому його розгляд не суперечить приписам статті 22 ГПК України.

Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2023 року у справі № 824/145/22 (провадження № 61-13280ав22).

З огляду на наведене апеляційний суд відхиляє доводи боржника про те, що національним законодавством передбачена заборона передачі на розгляд міжнародного арбітражного суду спору, що виник при виконанні договорів, пов`язаних з публічними закупівлями.

Суд відхиляє також аргументи АТ «НАЕК «Енергоатом» про те, що визнання та виконання рішення МКАС при ТПП України від 30 квітня 2024 року у справі № 520/2023 порушує публічний порядок України.

Публічний порядок будь-якої країни включає фундаментальні принципи і засади правосуддя, моралі, які держава бажає захистити навіть тоді, коли це не має прямого стосунку до самої держави; правила, які забезпечують фундаментальні політичні, соціальні та економічні інтереси держави (правила про публічний порядок); обов`язок держави з дотримання своїх зобов`язань перед іншими державами та міжнародними організаціями. Це ті незмінні принципи, які виражають стабільність міжнародної системи, зокрема суверенітет держави, невтручання у внутрішні справи держав, забезпечення територіальної цілісності тощо.

Застереження про порушення публічного порядку як підстава для скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу є механізмом, який закріплює пріоритет державних інтересів над приватними, охороняє суспільні відносини від негативних впливів на них. Тобто правова концепція публічного порядку існує для того, щоб захистити державу від іноземних арбітражних рішень, які порушують діючі в державі фундаментальні принципи справедливості і правосуддя.

Ці положення покликані встановити правовий бар`єр на шляху рішень, ухвалених всупереч фундаментальним процесуальним і матеріально-правовим принципам, на яких тримається публічний порядок.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 824/256/2018 (провадження № 61-10836ав19).

Посилання на порушення публічного порядку може мати місце тільки у випадках, коли арбітражне рішення суперечить основам правопорядку держави.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 вересня 2018 року в справі № 761/46285/16, від 14 січня 2021 року у справі № 824/178/19.

Згідно з частиною першою статті 47 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що застосовується до договору згідно з положеннями цього розділу, охоплює дійсність договору, тлумачення договору, права та обов`язки сторін, виконання договору, наслідки невиконання або неналежного виконання договору, припинення договору, наслідки недійсності договору, відступлення права вимоги та переведення боргу згідно з договором.

Застереження про публічний порядок у загальному вигляді сформульоване у міжнародних конвенціях. Зокрема, у статті 6 Конвенції ООН про право, що застосовується до міжнародної купівлі-продажу товарів, від 15 червня 1995 року встановлено, що в кожній із держав, які домовляються, застосування права, визначеного цією Конвенцією, може бути виключено з мотивів публічного порядку. Таке ж правило встановлене у статті 18 Конвенції ООН про право, що застосовується до договорів міжнародної купівлі-продажу товарів від 22 грудня 1986 року.

Основною метою застереження про публічний порядок у міжнародному праві є вирішення правових колізій різних країн.

Об`єктом застереження про публічний порядок є міжнародні приватноправові відносини, а предметом - незастосування іноземного права, яке обране для регулювання цивільно-правових відносин з іноземним елементом, якщо його застосування порушує публічний порядок держави. У цьому разі застереження про публічний порядок врегульовує самостійну сферу суспільних відносин, яка не залежить від сфери міждержавних відносин.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до матеріалів справи рішення МКАС при ТПП України від 30 квітня 2024 року у справі № 520/2023 було ухвалено після зарахування сторонами зустрічних вимог на підставі додаткової угоди № 1 від 11 листопада 2021 року до контракту № 53-129-04-20-02148 від 21 липня 2020 року, в якій було погоджено розмір заборгованості покупця щодо оплати поставленої продукції за контрактом після зарахування становить 78 737,47 євро, та вирішено питання про стягнення з АТ «НАЕК «Енергоатом» на користь NormaTradeEngineerings.r.o. цих коштів у зв`язку з невиконанням умов контракту, підписаного та погодженого сторонами, який не визнано недійсним у судовому порядку, отже, який є обов`язковим для сторін.

Рішення комерційного арбітражного суду не створює для боржника обов`язку сплатити за щось протизаконне, не свідчить про порушення бюджетного законодавства. Рішення стосується порядку виконання зобов`язань, які виникли між учасниками цієї справи на підставі укладеного між ними договору у сфері господарських правовідносин.

Обставини, встановлені рішенням МКАС при ТПП України, не стосуються суспільних, економічних та соціальних основ держави України, вказане рішення ухвалено у спорі, передбаченому арбітражною угодою, та виключно щодо боржника як окремої юридичної особи та самостійного учасника господарського обороту, тому виконання зазначеного рішення не суперечить публічному порядку України, її незалежності, цілісності, самостійності та недоторканості, конституційним правам, свободам, гарантіям.

Апеляційний суд відзначає, що функції АТ «НАЕК «Енергоатом» щодо забезпечення безпечної експлуатації та підвищення ефективності роботи атомних електростанцій, безперебійного електропостачання є вкрай важливими для держави та населення особливо на сучасному етапі. Водночас виконання цих функцій не може бути підставою для звільнення АТ «НАЕК «Енергоатом» від виконання зобов`язань перед контрагентами з оплати вартості поставленого товару.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 04 липня 2024 року у справі № 824/23/24 (провадження № 61-6312ав24), від 18 липня 2024 року у справі № 824/7/24 (провадження № 61-7055ав24) та 25 липня 2024 року у справа № 824/49/23 (провадження № 61-3032ав24), де боржником також було АТ «НАЕК «Енергоатом».

За таких обставин апеляційний суд вважає, що рішення МКАС при ТПП України від 30 квітня 2024 року у справі № 520/2023 не суперечить публічному порядку України, оскільки цим рішенням вирішено питання приватних господарських правовідносин, а обставини, встановлені цим рішенням міжнародного комерційного арбітражного суду, стосуються порядку виконання зобов`язань, які виникли між учасниками цієї справи на підставі укладеного ними договору поставки товару.

Застереження про порушення публічного порядку, як підстава для скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу, є механізмом, який закріплює пріоритет державних інтересів над приватними, охороняє суспільні відносини від негативних впливів на них.

Отже, остаточність арбітражних рішень у міжнародному комерційному арбітражі повинна поважатися, за винятком надзвичайних обставин (Рекомендації Асоціації міжнародного права щодо публічного порядку, прийняті у місті Нью-Делі у 2002 році). Таких надзвичайних обставин (пункт 1 (d)) цих Рекомендацій боржник не довів.

Таким чином підстави, передбачені пунктом 2 частини першої статті 478 ЦПК України, для відмови у задоволенні заяви про визнання і надання дозволу на виконання арбітражного рішення відсутні, оскільки спір між сторонами є арбітрабельним за законодавством України та підлягав вирішенню МКАС при ТПП України, а арбітражне рішення, а також його визнання та виконання не порушує загальні засади правопорядку України, його зміст відповідає основоположним принципам та засадам національного законодавства, а отже не суперечить публічному порядку України.

Необґрунтована відмова у наданні дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражного суду є свого роду блокуванням такого рішення і матиме характер штучного нормативного бар`єра, який з точки зору міжнародного права є абсолютно недопустимим. Це блокування не тільки не відповідатиме цілям міжнародного арбітражу, але й буде порушувати законні права, які це арбітражне рішення може фактично надавати стягувачу в інших країнах.

Відмова у визнанні та наданні дозволу на примусове виконання на території України арбітражного рішення порушуватиме частину першу статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, становитиме втручання у право власності стягувача на присуджені грошові кошти (рішення у справі «Stran GreekRefineriesand StratisAndreadisv. Greece» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 301-В).

Згідно із частиною першою статті 479 ЦПК України за результатами розгляду заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу суд постановляє ухвалу про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу або про відмову у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу за правилами, встановленими цим Кодексом для ухвалення рішення.

З огляду на те, що судом не встановлено підстав для відмови у визнанні та наданні дозволу на виконання рішення рішення МКАС при ТПП України від 30 квітня 2024 року у справі № 520/2023 за позовом NormaTradeEngineerings.r.o. до АТ «НАЕК «Енергоатом», як правонаступника ДП «НАЕК «Енергоатом», про стягнення заборгованості за контрактом поставки продукції, заява компанії NormaTrade Engineerings.r.o. підлягає задоволенню.

Частина шоста статті 479 ЦПК України передбачає, що якщо в рішенні міжнародного комерційного арбітражу суму стягнення зазначено в іноземній валюті або валютах, суд, який розглядає це клопотання, вказує в своїй ухвалі суму стягнення у валюті, зазначеній в рішенні міжнародного комерційного арбітражу, а за заявою стягувача суд визначає суму стягнення в національній валюті України за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.

Разом з тим, відповідна заява стягувача про визначення суми стягнення в національній валюті України за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали до апеляційного суду не надходила.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що суд має право у своєму судовому рішенні вказувати про стягнення грошової суми в іноземній валюті, у якій і підлягає тоді його виконання (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц, від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц та у справі № 464/3790/16-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц).

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з АТ «НАЕК «Енергоатом» на користь компанії NormaTradeEngineerings.r.o. стягуються документально підтвердженні судові витрати, понесені заявником, а саме 1 514,00 грн судового збору за подання заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу. Питання щодо відшкодування заявнику витрат на професійну правничу допомогу не вирішується, оскільки у заяві стягувач навів лише попередній (орієнтовний) розрахунок суми таких судових витрат, які він поніс та які очікує понести в зв`язку з розглядом справи.

Керуючись статтями 23, 141, 259, 260, 268, 474 - 479 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву NormaTradeEngineerings.r.o. про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу задовольнити.

Визнати та надати дозвіл на виконання на території України рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 квітня 2024 року у складі одноособового арбітра Олександра Крупчана у справі № 520/2023 за позовом Norma TradeEngineering s.r.o. (Чеська Республіка) до акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Україна), яке є правонаступником Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», про стягнення заборгованості за контрактом поставки продукції.

Видати виконавчий лист на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 30 квітня 2024 року у складі одноособового арбітра Олександра Крупчана у справі № 520/2023 про стягнення з акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Україна, 01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; ідентифікаційний код 24584661) на користь NormaTrade Engineerings.r.o. (Farskeho638/14, Vychodni Predmesti, 326 00 Plzen, Ceska republika; DIC/VATCZ06263321) 78 737,47 євро основного боргу за поставлену продукцію, 4 007,79 євро на відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору, 2 000,00 євро на відшкодування витрат на правову допомогу, а всього - 84 745,26 євро (вісімдесят чотири тисячі сімсот сорок п`ять євро 26 євроцентів).

Стягнути з акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Україна, 01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; ідентифікаційний код 24584661) на користь NormaTrade Engineerings.r.o. (Farskeho638/14, Vychodni Predmesti, 326 00 Plzen, Ceska republika; DIC/VATCZ06263321) судові витрати зі сплати судового збору за подання заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу у розмірі 1 514,00 грн (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень).

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до цього судупротягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 29 серпня 2024 року.

Суддя С.А. Голуб