КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кушніренка Дмитра Анатолійовича про накладення штрафу, заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на постанову державного виконавця Голосіївського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Кушніренка Д.А. про накладення штрафу.

В обґрунтування скарги зазначила, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року та постановою Верховного Суду від 10 лютого 2021 року, частково задоволено позові вимоги ОСОБА_2 та зобов`язано ОСОБА_1 вжити заходів щодо приведення вхідної групи квартири АДРЕСА_1 до попереднього проєктного стану.

На виконання вказаного судового рішення 30 серпня 2021 року стягувачу виданий виконавчий лист № 752/18817/16-ц, на підставі якого 13 вересня 2021 року державним виконавцем Голосіївського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Кушніренком Д.А. було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.

Постановою державного виконавця Кушніренка Д.А. від 05 червня 2023 року за невиконання рішення суду на боржника накладено штраф на користь держави у розмірі 1 700,00 грн.

Заявник вважала постанову про накладення штрафу протиправною, оскільки вона не мала об`єктивної можливості виконати судове рішення по причині того, що не отримувала постанову про відкриття виконавчого провадження та вимоги державного виконавця. На її думку, зміст виконавчого документа є незрозумілим, однак державний виконавець не звернувся до суду з відповідною заявою про його роз`яснення в порядку статті 31 Закону України «Про виконавче провадження».

З наведених підстав заявник просила суд визнати неправомірною постанову державного виконавця Кушніренка Д.А. від 05 червня 2023 року про накладення штрафу.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05 березня 2024 рок у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскаржувані дії вчинені державним виконавцем на виконання покладених на нього обов`язків, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження», тому вимоги скарги щодо визнання постанови державного виконавця про накладення штрафу неправомірною задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, заявник в особі представника - адвоката Олійника О.С. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів невідповідності висновків суду першої інстанціїобставинам справи, порушення норм процесуальногой неправильного застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким вимоги скарги задовольнити.

Аргументи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував приписів статей 26, 63 Закону України «Про виконавче провадження» та той факт, що постанову про відкриття виконавчого провадження та жодний процесуальний документ державний виконавець не направляв боржнику.

Посилання в оскаржуваній ухвалі на клопотання представника боржника - адвоката Олійника О.С. від 23 вересня 2021 року про закінчення виконавчого провадження, що міститься у матеріалах виконавчого провадження № НОМЕР_1, не свідчить про те, що постанова про відкриття виконавчого провадження направлялась боржнику. Про номер виконавчого провадження сторона боржника дізналась з відкритих даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, яка не містила відомостей про зміст постанов державного виконавця, а будь-які посилання на поінформованість адвоката з тими чи іншими процесуальними документами не свідчать про те, що з цими документами ознайомлений клієнт, адже до функцій адвоката не входить вручення процесуальних документів своєму клієнтові і ототожнення адвоката з клієнтом забороняється.

Помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що вимога державного виконавця від 19 травня 2023 року була направлена боржнику за адресою: АДРЕСА_2 , рекомендованим листом, тобто у встановленому законом порядку, оскільки державний виконавець не надав доказів направлення на належну адресу боржника та вручення їй такого документу. Згідно з правовими висновками Верховного Суду такими доказами мають бути опис вкладення, розрахунковий документ та належно заповнене повідомлення про вручення, проте ці докази в матеріалах справи відсутні.

Отже, ОСОБА_1 не отримувала судового рішення і документів виконавчого провадження щодо його примусового виконання, зі змістом цих документів обізнана не була, тому вказані обставини є поважною причиною невиконання судового рішення та свідчать про протиправність постанови про накладення не неї штрафу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Васильєвої І.В. просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що доводи боржника є безпідставними, оскільки суд першої інстанції ухвалив законне й обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні скарги на рішення державного виконавця з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Представник стягувача - адвокат Васильєва І.В. в судовому засіданні суду апеляційної інстанції заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити ухвалу суду першої інстанції в силі.

Заявник та її представник в судове засідання, яке останній просив проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомили, однак адвокат Олійник О.С. надіслав заяву про закриття провадження у справі, оскільки даний спір щодо оскарження постанови про накладення штрафу не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Державний виконавець Кушніренко Д.А. в судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомив та відзиву на апеляційну скаргу не подавав.

Колегія суддів дійшла висновку, що неявка цих учасників справи відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника стягувача в судовому засіданні,перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також заперечень відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року та постановою Верховного Суду від 10 лютого 2021 року, частково задоволено позові вимоги ОСОБА_2 та зобов`язано ОСОБА_1 вжити заходів щодо приведення вхідної групи квартири АДРЕСА_1 до попереднього проєктного стану. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 169-195, т. 8).

На підставі вказаного судового рішення 30 серпня 2021 року виданий виконавчий лист № 752/18817/16-ц, який пред'явлений стягувачем для примусового виконання до Голосіївського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) (а.с. 208-211, т. 8).

Постановою державного виконавця Кушніренка Д.А. від 13 вересня 2021 року було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 (а.с. 207, т. 8).

Постановою державного виконавця Кушніренка Д.А. від 05 червня 2023 року на підставі статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» за невиконання рішення суду на боржника ОСОБА_1 накладено штраф на користь держави у розмірі 1 700,00 грн (а.с. 121, т. 8).

З вказаної постанови вбачається, що державним виконавцем 01 червня 2023 року здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2 , з метою перевірки виконання рішення суду, за результатами якої встановлено, що рішення суду не виконано, про що складено відповідний акт державного виконавця.

За правилом частин першої, четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у статті 18 ЦПК України.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон України «Про виконавче провадження» та/або Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями частини першої статті 13 Закону № 1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини другої статті 63 Закону № 1404-VІІІ у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VІІІ постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, про стягнення витрат виконавчого провадження та про накладення штрафу є виконавчими документами.

Як роз`яснено в пункті 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Прийнята державним виконавцем постанова про накладення штрафу на боржника, не виконана самостійно, є підставою для її примусового виконання. Постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, заявником оскаржується постанова державного виконавця Голосіївського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Кушніренка Д.А. від 05 червня 2023 року про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1 700,00 грн за невиконання рішення суду у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Отже, вислів «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

За нормами частини другої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного нормами процесуального законодавства, Закон України «Про виконавче провадження» встановлює спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

З урахуванням наведеного юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Такий правовий висновок викладено, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), від 14 листопада 2018 року у справі № 906/515/17 (провадження № 12-246гс18), від 16 січня 2019 року у справі № 910/22695/13 (провадження № 12-277гс18), від 07 лютого 2019 року у справі № 927/769/16 (провадження № 12-273гс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 925/138/18 (провадження № 12-74гс19), від 15 січня 2020 року у справі № 1.380.2019.001073 (провадження № 11-709апп19), від 23 листопада 2021 року у справі № 175/1571/15 (провадження № 14-51цс21), від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17 (провадження № 11-734апп18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17 (провадження № 11-801апп18), від 16 січня 2019 року у справі № 279/3458/17-ц (провадження № 14-543цс18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 758/201/17 (провадження № 14-468цс19), та постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 11 грудня 2019 року у справі № 443/1965/18 (провадження № 14-623цс19) та від 18 грудня 2019 року у справі № 759/15553/14-ц (провадження № 14-579цс19).

В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищевикладене, постанови державних виконавців про накладення штрафу не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинні розглядатися адміністративним судом.

Отже, суд першої інстанції помилково відкрив провадження у справі і відмовив у задоволенні скарги боржника на рішення державного виконавця по суті заявлених вимог, оскільки відповідно до частини першої статті 287 КАС України та частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» даний спір повинен розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (частина друга статті 377 ЦПК України).

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, ухвала суду про відмову у задоволенні скарги підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 та частин першої, другої статті 377 ЦПК України, оскільки заявлені вимоги мають розглядатися за правилами адміністративного, а не цивільного судочинства.

Разом з тим, відповідно до положень частини першої статті 256 ЦПК України колегія суддів роз`яснює заявнику, що розгляд даної категорії справ віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 377, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року скасувати.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кушніренка Дмитра Анатолійовича про накладення штрафу закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення із позовною заявою до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням державного виконавця порушено її права, свободи чи інтереси.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 серпня 2024 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній