ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/464/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2024 р. селище Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Говорухи В.О., за участю секретаря судового засідання Єрмолаєвої О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, за участі представника позивачів адвоката Федоренко Р.В. та представника відповідача адвоката Логойда О.В.

В С Т А Н О В И В:

19.03.2024 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява від представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Федоренка Р.В. до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, в якій позивачі та їх представник просять суд:

1.Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 ) моральну шкоду у сумі 1 000 000,00 грн. завдану смертю його батька ОСОБА_4 ;

2.Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у сумі 1 000 000,00 грн. завдану смертю його батька ОСОБА_4 ;

3.Понесені позивачем судові витрати: 11 050,00 грн. на професійну правничу допомогу (за попереднім розрахунком) відшкодувати за рахунок відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що18.09.2018 під час сварки, яка виникла на ґрунті особистих неприязних стосунків між відповідачем - ОСОБА_3 та його знайомим ОСОБА_4 - батьком позивачів, ОСОБА_3 штовхнув останнього і в результаті падіння ОСОБА_4 тримав тяжкі тілесні ушкодження, які 23.09.2018 призвели до його смерті. Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області розглянуто кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000505 від 21.09.2018 по справі 187/1797/18 відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, і ухвалою від 22.11.2023 обвинуваченого звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Позивачі посилаючись на те, що в результаті смерті батька їм було завдано моральної шкоди, що полягає в надмірній тривалості розгляду кримінального провадження та довготривалих душевних стражданнях, заявили грошову компенсацію моральної шкоди у сумі по 1 000 000,00 грн. кожному.

Ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26.03.2024 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 20.06.2024 підготовче провадження у вказаній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивачів адвокат Федоренко Р.В. позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх стверджуючи про безпідставність заперечень представника відповідача. Додатково пояснив, що позивачі не будучи потерпілими в кримінальному провадженні заявляли цивільний позов про відшкодування моральної шкоди до ОСОБА_7 , однак в межах кримінального провадження він розглянутий не був. Позивачі не проживали разом з батьком ОСОБА_4 та не вели з ним спільного господарство. Останній не бажав з ними спілкуватись через зауваження, які вони йому висловлювали з приводу способу його життя та зловживання алкоголем.

Представник відповідача адвокат Логойда О.В. в судовому засіданні заперечуючи проти позовних вимог посилався на відсутність доказів винуватості відповідача в спричиненні смерті ОСОБА_4 , при цьому вважає наведене рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області таким, що жодним чином не свідчить про заподіяння смерті ОСОБА_4 саме з вини ОСОБА_7 , а отже останній і не може нести відповідальність за спричинені позивачам моральні страждання.

Суд, заслухавши думку учасників по справі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є синами ОСОБА_4 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 16.05.1987 року та НОМЕР_2 від 10.12.1988 року (а.с. 10, 11).

У відповідності до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 26вересня 2018 року, виданого Петриківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що вчинено актовий запис № 380 (а.с. 12).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська області від 22.11.2023, (справа № 187/1797/18), клопотання захисника обвинуваченого адвоката Бурдіка В.І. про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності - задоволено. Звільнено ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності передбаченої частиною 1 статті 119 Кримінального кодексу України, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Кримінального кодексу України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000505 від 21.09.2011 за ч. 1 ст. 119 КК України відносно ОСОБА_3 закрито у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі пункту 2 частини 2 статті 284 Кримінально процесуального кодексу України.

При цьому, даною ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська області від 22.11.2023 встановлено наступне: «Згідно обвинувального акту досудовим розслідуванням встановлено, що 18.09.2018 року приблизно о 14.00 годин ОСОБА_3 перебуваючи на території домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 під час сварки, яка раптово виникла на грунті особистих неприязних стосунків між ним та його знайомим ОСОБА_8 штовхнув останнього руками в область правого плеча, не передбачаючи можливості настання наслідків, а саме смерті іншої особи від вчиненого ним діяння, хоча при цьому ОСОБА_3 повинен був і міг її передбачити, діючи з більшою обачністю, в результаті чого ОСОБА_4 впав на лівий бік на невстановлений під час досудового розслідування предмет, в результаті чого спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді травми грудної клітини з переломом 9-го ребра по лопатній лінії ліворуч та ускладнилася фібринозно-гнійним перитонітом з інтоксикацією, які згідно висновку експерта № 1075-Е від 12.10.2018 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя та в даному випадку 23.09.2018 призвели до смерті потерпілого.

Дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 1 ст. 119 КК України, як вбивство вчинене через необережність.».

За твердженням сторін, втому числі відповідача, дане рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська області від 22.11.2023 не оскаржувалось.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 398/571/15-ц (провадження № 61-1059св20) висловлено правову позиція, що звільнення від кримінальної відповідальності в контексті розглядуваного правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими.

У постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 346/4425/18 (провадження № 61-7008св21) зроблено висновок про те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України є нереабілітуючими обставинами, тому відповідач повинен відшкодувати позивачу заподіяну з його вини шкоду.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року в справі № 367/6377/17 (провадження № 61-975св23).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 закрито не з причин відсутності події або складу злочину, а саме у зв`язку із закінченням строків давності які є нереабілітуючими обставинами, тому звільнення від кримінальної відповідальності за статтею 49 КК України не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду.

Крім того, за частиною шостою статті 82 ЦПК України, не лише вирок, але і ухвала про закриття кримінального провадження із звільненням від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду у цивільному провадженні виключно в питаннях, чи мало місце діяння (кримінальне правопорушення) та чи вчинене воно цією особою.

Відповідно до частини третьої статті 285 КПК України обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати про закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку.

ОСОБА_3 у разі незгоди з підставою закриття кримінального провадження щодо нього згідно ухвали суду від 22.11.2023 у кримінальному провадженні за № 0000505 від 21.09.2011 за ч. 1 ст. 119 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності, які є нереабілітуючими обставинами, був вправі заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави і наполягати на своєму повному виправданні (реабілітації). ОСОБА_3 не був позбавлений права оскарження вказаної ухвали суду з таких же підстав. Однак докази цього у справі відсутні.

Таким чином, твердження представника відповідача, які полягають у тому, що винуватість ОСОБА_3 не була доведена у встановленому законом порядку, а протиправність його дій вироком суду не встановлена, безпідставні та не відповідають наведеним висновкам щодо застосування відповідних норм права, викладеним в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У частині другій статті 1168 ЦК України зазначено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

За частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Це в свою чергу також кореспондується із роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до яких розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Отже, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, врахувавши, що неправомірними діями відповідача позивачам завдано моральні страждання, глибину та тривалість душевних страждань, яких вони зазнали внаслідок загибелі (вбивства) близької, рідної людини - батька, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя позивачів їм душевні страждання, відновити становище, яке існувало до смерті батька у житті позивачів неможливо, беручи до уваги тяжкість вимушених змін у їх життєвих відносинах, суд з урахуванням засад розумності і справедливості, приходить до висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог і стягнення з відповідача на користь позивачів 200 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Представником позивачів у позовній заяві зазначено орієнтований розмір витрат на правову допомогу у розмірі 11 050,00 грн. та зазначено, що остаточний розрахунок витрат, які пов`язані з розглядом справи, та докази щодо наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті, будуть подані згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, однак станом на 21.08.2024 доказів понесення таких витрат позивачами не надано. Тому при ухваленні рішення суд питання розподілу таких витрат не здійснював.

Згідно положень пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Виходячи з наведеного цивільні позивачі у кримінальних провадженнях звільняються від сплати судового збору з позовів про відшкодування будь-якої шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення незалежно від об`єкту посягань.

Вищенаведене відповідає правовому висновку Першої судової палати Касаційного кримінального Верховного Суду від 10 липня 2018 року по справі справа № 713/1275/16-к.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку з вищевикладеним з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 4000 грн. 00 коп.

На основі викладеного, керуючись ст.ст. ст. ст. 12, 13, 81, 89, 158, 264-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) моральну шкоду у сумі 200 000,00 грн. (двісті тисяч грн. 00 коп.) завдану смертю його батька ОСОБА_4 ;

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ) моральну шкоду у сумі 200 000,00 грн. (двісті тисяч грн. 00 коп.) завдану смертю його батька ОСОБА_4 .

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 29.08.2024.

Суддя: В. О. Говоруха