Провадження № 2/761/3823/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Габунії Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

13.10.2023 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю, у якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на земельну ділянку з кадастровим номером :91:147:0024 за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником будинку АДРЕСА_1 . Земельну ділянку під вказаним будинком у 1920 році отримали у користування дід позивача ОСОБА_2 та його дружина, після чого цією ділянкою користувались батько та тітки позивача, а у подальшому й до даного часу фактично користується позивач та його сім`я. Позивача зазначає, що все життя проживає у вказаному будинку АДРЕСА_1 зі своєю дружиною та дітьми, а також відкрито без будь-яких перешкод користується земельною ділянкою, на якій розташований будинок. 20.01.2020 р. позивачем до Департаменту змелених ресурсів подавалась заява про передачу йому у власність земельної ділянки, за результатами розгляду якої були виявлені зауваження технічної документації, а саме на земельній ділянці знаходяться гаражі, про які відсутні відомості щодо їх належної реєстрації в установленому законом порядку. Позивач зауважує, що гаражі фактично належать йому, однак право власності на них належним чином не реєструвалось, що перешкоджає для набуття ним у власність земельної ділянки. Посилаючись на те, що він більше 15 років добросовісно, відкрито і безперервно користується земельною ділянкою, позивач вважає, що за ним підлягає визнанню право власності на спірну земельну ділянку за набувальною давністю, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 18.10.2023 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 14.02.2024 р. задоволено клопотання представника позивача та здійснено виклик в судове засідання, у якому здійснюватиметься розгляд справи по суті, свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 для допиту про відомі їм обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалою від 16.04.2024 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивачка та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в позові.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшов його відзив на позовну заяву, у якому останній проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні та розглянути справу за його відсутності.

Вислухавши пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, врахувавши показання свідків, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що позивач є власником будинку АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що земельну ділянку під вказаним будинком у 1920 році отримали у користування дід позивача ОСОБА_2 та його дружина, що підтверджується актовим документом та планом.

В подальшому цією ділянкою користувались батько та тітки позивача, а у подальшому й до даного часу фактично користується позивач та його сім`я. Все життя позивач проживає у вказаному будинку АДРЕСА_1 зі своєю дружиною та дітьми, а також відкрито без будь-яких перешкод користується земельною ділянкою, на якій розташований будинок.

Судом під час розгляду справи встановлено, що право користування позивачем спірною земельною ділянкою на даний час ніким не оспорюється.

20.01.2020 р. позивачем до Департаменту змелених ресурсів подавалась заява про передачу йому у власність земельної ділянки, за результатами розгляду якої були виявлені зауваження технічної документації, а саме на земельній ділянці знаходяться гаражі, про які відсутні відомості щодо їх належної реєстрації в установленому законом порядку.

Позивач зауважує, що гаражі фактично належать йому, однак право власності на них належним чином не реєструвалось, що перешкоджає для набуття ним у власність земельної ділянки.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилається на те, що він більше 15 років добросовісно, відкрито і безперервно користується земельною ділянкою, а тому вважає, що за ним підлягає визнанню право власності на спірну земельну ділянку за набувальною давністю.

Згідно зі ст. 83 Земельного кодексу України визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що вирішення відповідно до закону питань, що стосуються регулювання земельних відносин є виключною компетенцією міських рад.

Статтею 140 Конституції України та статтею 71 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» гарантовано право самостійно реалізовувати територіальними громадами, органами та посадовими особами місцевого самоврядування надані їм повноваження.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» міська рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно з ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Спеціальною нормою, яка регулює інститут набувальної давності щодо земельних ділянок є ст. 119 Земельного кодексу України, відповідно до якої (в редакції на момент звернення позивача із заявою про передачу у власність земельної ділянки від 20.01.2020 р.) громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом.

Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі надувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно зі ст. 118 Земельного кодексу України (в редакції на момент звернення позивача із заявою про передачу у власність земельної ділянки від 20.01.2020 р.) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно- територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 10.02.2017 р. звернувся до Департаменту земельних ресурсів Київської міської ради із заявою щодо організації робіт із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_1 та доручення вказаних робіт КП «Київський інститут земельних відносин», яким у подальшому була розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_1 .

Також, 20.01.2020 р. позивачем подано до Департаменту земельних ресурсів Київської міської ради заяву про передачу у власність земельної ділянки, що розташована на АДРЕСА_1 .

05.03.2020 р. Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) позивачу надіслано листа із зазначенням ряду зауважень, після усунення яких Департамент земельних ресурсів повернеться до опрацювання порушеного позивачем питання у поданій заяві.

Загальна процедура отримання у власність земельних ділянок визначена Земельним кодексом України. Зокрема, відповідно до ст. 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Також, відповідно до ст. 22 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» Київської міська рада наділена додатковими правами, пов`язаними зі здійсненням містом Києвом столичних функцій, де серед іншого, зазначено право Київської міської ради визначати особливості землекористування у м.Києві (п.2 ч.1 ст. 22 вищезазначеного Закону).

Так, відповідно до Конституції України, Земельного кодексу України, законів України «Про Державний земельний кадастр», «Про оренду землі», «Про землеустрій» та інших нормативно-правових актів, що регулюють земельні правовідносини, керуючись статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статтею 22 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ», з метою визначення особливостей землекористування у місті Києві як столиці України Київська міська рада рішенням від 20.04.2017 р. № 241/2463 затвердила Порядок набуття прав на землю із земель комунальної власності у місті Києві (далі - Порядок), який розроблено з метою врегулювання процедури реалізації прав на землю фізичними та юридичними особами із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва (п.1.1 Порядку).

Відповідно до ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що для набуття у власність спірної земельної ділянки, позивачем повинна бути дотримана процедура передбачена Порядком, затвердженим рішенням Київської міської ради від 20.04.2017 р. № 241/2463, однак матеріалами справи не підтверджується, що така процедура позивачем була дотримана.

Відповідно до п.5 Порядку приватизація громадянами земельних ділянок, які перебувають у їхньому користуванні і на яких розташовані житлові будинки, право власності на які зареєстровано, здійснюється відповідно до статті 118 Земельного кодексу України після присвоєння таким земельним ділянкам кадастрового номера в порядку, встановленому пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» (п.5.1 Порядку).

Якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельної ділянки, на якій розташовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано, така технічна документація розробляється на замовлення власника житлового будинку без надання дозволу Київської міської ради (п.5.2 Порядку).

Приватизація громадянами земельних ділянок, які перебувають у їхньому користуванні на підставі державних актів на право постійного користування землею або договорів оренди землі і яким присвоєно кадастровий номер земельної ділянки, без зміни її цільового призначення, здійснюється без технічної документації із землеустрою на підставі технічних матеріалів та документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою, (п.5.3 Порядку).

Після державної реєстрації земельної ділянки громадянин звертається до Київської міської ради із заявою про приватизацію земельної ділянки через приймальню Київради з земельних питань (п.5.4 Порядку).

Згідно з п.5.5 Порядку до заяви про приватизацію земельної ділянки додаються:

5.5.1 У разі приватизації земельної ділянки, на якій розташовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано, і якій присвоєно кадастровий номер на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки:

- технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки;

- витяг з Державного земельного кадастру;

- електронний файл іп4 та файл XML;

- довіреність або засвідчена в установленому законодавством порядку її копія, на підставі якої інтереси зацікавленої особи представляє уповноважена нею особа (у разі якщо заява подається представником).

5.5.2 У разі приватизації земельної ділянки без зміни її меж та цільового призначення, право громадянина на користування якою посвідчено державним актом на право постійного користування землею чи договором оренди землі, такі технічні матеріали та документи, що підтверджують зокрема розмір земельної ділянки, а також:

- копія державного акта на право постійного користування земельною ділянкою або договору оренди землі;

- нотаріально посвідчені копії документів щодо правового статусу об`єктів нерухомого майна (житлового будинку та інших будівель, споруд) та копії матеріалів технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна у разі розташування такого майна на земельній ділянці;

- копія паспорта громадянина України;

- копія реєстраційного номера облікової картки платника податку (крім громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податку (ідентифікаційного номера), офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України);

- довіреність або засвідчена в установленому законодавством порядку її копія, на підставі якої інтереси зацікавленої особи представлятиме уповноважена нею особа (у разі якщо заява подається представником).

Згідно з п.5.6 Порядку у разі подання до приймальні Київради з земельних питань заяви про приватизацію земельної ділянки з документами, які не відповідають вимогам цього Порядку, заява про приватизацію земельної ділянки не приймається або не розглядається по суті і разом з доданими до заяви документами повертається приймальнею Київради з земельних питань громадянину на доопрацювання, про що громадянина інформують відповідним листом протягом п`яти робочих днів з дня надходження заяви. У цьому разі громадянин або уповноважена ним особа отримують додані до заяви документи в приймальні Київради з земельних питань для приведення їх у відповідність до вимог цього Порядку, а при отриманні документів на звороті заяви громадянин або уповноважена ним особа робить відповідну відмітку з описом отриманих документів, яка скріплюється підписом громадянина або уповноваженої ним особи із зазначенням дати отримання документів.

Після усунення громадянином зазначених недоліків повторне повернення заяви не допускається (п.5.6 Порядку).

Після доопрацювання документації із землеустрою або технічних матеріалів та документів, які подаються для приватизації земельної ділянки, заява про приватизацію земельної ділянки та документація із землеустрою або технічні матеріали і документи подаються громадянином відповідно до вимог, встановлених цим Порядком (п.5.8 Порядку)

Відповідно до матеріалів справи, позивачем отримано листа Департаменту земельних ресурсів від 05.03.2020 р. № 05716-4835, у якому зазначено, що після усунення зазначених у цьому листі зауважень, вирішення питання по суті має відбутись в установленому законом порядку.

Так, уповноваженою особою Департаменту земельних ресурсів за результатами розгляду технічної документації із землеустрою, встановлено, що на земельній ділянці, що зазначена у заяву позивача, крім житлового будинку знаходяться також наступні гаражі: гараж літ.«З» площею 19,2 кв.м., гараж літ.«Ж», площею 19,2 кв.м. та гараж літ.«Е» площею 19,2 кв.м., про які відсутні відомості щодо їх належної реєстрації в установленому законом порядку.

З врахуванням цього Департамент земельних ресурсів і зазначив про необхідність документально підтвердити державну реєстрацію речового права на об`єкти нерухомого майна (гаражі), які розташовані на земельній ділянці (відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), а також усунути інші зауважені, вказані у листі.

В судовому засіданні встановлено, що позивачем зазначені у листі Департаменту земельних ресурсів недоліки не усунуто, повторного звернення до Київської міської ради здійснено не було, а відтак у Київської міської ради були відсутні підстави для вирішення питання по суті заяви позивача. Натомість позивач у позовній заяві зазначає про правову природу знаходження цих гаражів на спірній земельній ділянці, однак не повідомив про вказане уповноважений орган на розгляд по суті порушеного у заяві питання, а саме Київську міську раду.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод у користуванні, користування з порушенням законодавства) (правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.09.2018 р. у справі № 915/1279/17, від 20.03.2018 р. у справі № 910/1016/17, від 17.04.2018 р. у справі № 914/1521/17).

Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Під захистом цивільних прав розуміють передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Вирішуючи спір, суд повинен дати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент його звернення до суду. При цьому право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16.08.2023 р. у справі № 306/1648/17).

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог (правовий висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 05.05.2020 р. у справі № 462/1055/19).

Суд вважає, що звернувшись до суду з даним позовом, позивач має намір в судовому порядку визнати за собою право власності на земельну ділянку, у той час, коли єдиним органом, уповноваженим на те законом, який має дискреційні повноваження на вирішення питання надання у власність земельних ділянок громадянам в межах міста Києва, є Київська міська рада, яка повернула на доопрацювання заяви позивача згідно з положеннями Порядку набуття прав на землю із земель комунальної власності у місті Києві. Водночас після усунення позивачем виявлених недоліків Київська міська рада перейде до вирішення порушеного позивачем у заявах питання по суті, однак останній повторно до Київська міська рада не звертався.

Крім того, судом не встановлено фактів перешкоджання позивачу, ні з боку відповідача, ні з боку будь-якої іншої особи у законному користуванні спірною земельною ділянкою.

Отже суд приходить до висновку, що позивач передчасно звернувся до суду за захистом своїх прав шляхом визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю, оскільки з встановлених вище обставин вбачається, що порушення прав позивача з боку відповідача допущено не було.

Відповідно до усталеної практики, суд не має права перебирати на себе функції інших державних органів, зокрема державної виконавчої служби, а також органів місцевого самоврядування (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 р. у справі № 453/1540/15-ц).

Згідно з правовим висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2022 р. у справі № 990/46/22, суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Суд не втручається та не може втручатися у конституційну дискрецію (вільний розсуд) відповідача, підміняти його і перебирати на себе повноваження, надані йому Конституцією України.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що для набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю передбачений окремий порядок, згідно якого вирішення даного питання віднесено саме до дискреційних повноважень органу місцевого самоврядування, при цьому позивачем визначений законом порядок дотримано не було, що в свою чергу свідчить про відсутність порушення його права з боку відповідача, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Київської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: