Справа 524/9913/23
Провадження № 2-о/524/57/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі головуючого судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря Булаєнко С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління ДМС у Полтавській області про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 по 2023 рік, ухвалив таке рішення.

ПОЗИЦІЯ ЗАЯВНИКА

Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що станом на 24.08.1991 він постійно проживав на території України. з 1992 року він проживає в м. Кременчуці де проживає і на даний час. 06.05.1986 він був документований паспортом громадянина СРСР. В грудні 2022 року він звернувся із заявою про прийняття спадщини після померлого батька, однак йому було повідомлено про те, що його паспорт втратив чинність в 1994 році. В подальшому на його звернення Управління ДМС у Полтавській області надало відповідь про те, що підстави вважати його громадянином України відсутні, оскільки в наданому ним паспорті наявна відмітка про реєстрацію його місця проживання на території РФ.

ПОЗИЦІЯ ЗАІНТЕРЕСОВАНОЇ ОСОБИ

Представник Управління ДМС у Полтавській області в особі територіального підрозділу - Відділу у м.Кременчуці Управління ДМС України в Полтавській області проти задоволення заяви заперечувала. В поясненнях зазначила, що оскільки у паспорті громадянина СРСР на ім`я заявника була відмітка про реєстрацію його місця проживання за адресою: м.Москва, РФ, то він, відповідно до Закону від 28.11.1991 «Про громадянство РСФСР», вважається таким, що набув громадянство РФ. У зв`язку із цим, заявнику було рекомендовано звернутись до компетентних органів РФ для отримання паспорту або довідки про неналежність до громадянства РФ.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

06.05.1986 ОСОБА_1 був документований паспортом громадянина СРСР(а.с.34)

Зареєстроване місце проживання заявника відповідно до вказаного документу є м. Москва.

05.01.2023 Автозаводським відділом у місті Кременчуці Управління ДМС України в Полтавській області ОСОБА_1 було надано роз`яснення про те, що відмітка про зареєстроване місце проживання в м.Москва, наявна в паспорті громадянина РСРС не дає підстави вважати ОСОБА_1 громадянином України відповідно до ст. 3 ЗУ «Про громадянство України». Заявнику було запропоновано звернутись до компетентних органів РФ для отримання національного паспорту(у разі, якщо його визнають громадянином РФ) або довідки про неналежність до громадянства РФ.

НОРМИ ПРАВА

Відповідно до ст. 3, 5 ЗУ «Про громадянство України» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України. Документами, що підтверджують громадянство України, є: 1) паспорт громадянина України; 3) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 4) тимчасове посвідчення громадянина України; 6) дипломатичний паспорт; 7) службовий паспорт; 8) посвідчення особи моряка; 9) посвідчення члена екіпажу; 10) посвідчення особи на повернення в Україну.

Відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2016 р. № 745) паспорт громадянина України (далі - паспорт) є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. У разі неподання особою, яка досягла 18-річного віку, документів з фотокартками, проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні, зокрема до МВС, Національної поліції, Мін`юсту, органів ДФС, навчальних закладів, військових частин, військових комісаріатів, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник. Одночасно проводиться перевірка за даними обліку територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС. Перевірка стосовно осіб, які проживають на тимчасово окупованій території України проводиться, зокрема, за даними Державного реєстру виборців шляхом надсилання запитів до відповідних відділів ведення Державного реєстру виборців. Крім того, у виключних випадках за відсутності фотокартки особи та за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, з метою встановлення особи проводиться опитування родичів, сусідів, які були зазначені у письмовому зверненні. За результатами їх свідчень складається акт встановлення особи за формою, встановленою МВС. Строк проведення процедури встановлення особи не повинен перевищувати двох місяців. За результатами проведення процедури встановлення особи, підтвердження факту видачі свідоцтва про народження, а також перевірки факту належності особи до громадянства України працівником територіального підрозділу ДМС складається висновок за встановленою МВС формою, який затверджується керівником територіального органу ДМС. Якщо за результатами проведення зазначеної процедури особу не встановлено, приймається рішення про відмову особі в оформленні паспорта, яке доводиться до відома заявника в порядку, передбаченому пунктами 100 і 101 цього Порядку.

Згідно із ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення;

В ч.1,2 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

ОЦІНКА СУДУ

Суд відзначає, що судове рішення про встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 є підставою для оформлення паспорта громадянина України, а тому вказаний факт має юридичне значення.

На підтвердження факту проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 судом було допитано свідків. Суд відзначає, що допитані свідки повідомили про те, що із заявником вони познайомились приблизно в 1986 році і їм відомо про те, що в м.Кременчук ОСОБА_1 приїздив із м. Кривий Ріг. Також судом було досліджено копію адресної картки та копію картки реєстрації з яких вбачається, що ОСОБА_1 був знятий в 1982 році з місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до підпункту а п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006) встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України.

Приймаючи до уваги те, що в паспорту громадянина колишнього СРСР на ім`я ОСОБА_1 наявна відмітка про прописку, процедура встановлення особи до нього не може бути застосована.

Крім того, суд приймає до уваги те, що за змістом законодавства РФ громадянами вказаної держави є особи, які проживали на території колишньої СРСР та протягом року, після набуття законної сили законом не заявили про своє небажання набуття громадянства РФ.

Доказів, які б підтверджували те, що заявник подав відповідну заяву та вийшов з громадянства РФ суду надано не було. Також, суду не було надано доказів, які б підтверджували те, що заявник не вважається громадянином іншої держави.

Суд відзначає, що за змістом ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені ті факти, які мають юридичне значення, тобто ті, факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб і за умови, що законодавство не визначає інший порядок їх встановлення.

З цих підстав, суд вважає, що встановлення факту проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24.08.1991 не буде мати юридичного значення, оскільки за відсутності документів, які б свідчили про відсутність у заявника іншого громадянства, оформлення паспорту громадянина України є неможливим.

Відтак, суд відмовляє у задоволенні заяви про встановлення факту.

Судові витрати суд покладає на заявника.

Керуючись ст. 10, 12, 81, 258, 259, 263 - 265, 315-319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 по 2023 рік

Судові витрати покласти на заявника.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Діна АНДРІЄЦЬ