У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2024 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Ужгородська міської ради про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача Ужгородська міської ради про відшкодування шкоди.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 липня 2024 року, вказана позовна заява залишена без руху, із зазначенням недоліків які слід усунути, для чого було позивачам було надано строк, а саме три дні з дня отримання ухвали про залишення заяви без руху.

Так, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, було вказано на те, що згідно позовної заяви, позивач просить: стягнути з Ужгородської міської ради (м. Ужгород пл. Поштова, 3 ) на користь ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1 ) збитки в сумі 174 262 (сто сімдесят чотири тисячі двісті шістдесят дві) гривні 29 коп. внаслідок пошкодження транспортного засобу падінням дерева та 13 743 грн. (тринадцять тисяч сімсот сорок три) гривні 00 коп.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1 внаслідок падіння дерева зазнав механічних пошкоджень належний їй на праві власності транспортний засіб Mercedes E200CDI, д.н. НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 , зазначає, що 25 червня 2024 року нею скеровано досудову вимогу до Ужгородської міської ради з проханням у строк до 05 липня 2024 року добровільно відшкодувати власнику транспортного засобу збитки внаслідок падіння дерева яке мало місце 20.05.2024 р. на суму 174 262.29 грн. У відповідь на вимогу відповідач повідомив, що в Ужгородської міської ради відсутні однозначні і беззаперечні докази того, що описана позивачем подія мала місце саме через неналежний догляд за об`єктами зеленого господарства відтак на їх переконання відсутній причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та діями (бездіяльністю) посадових осіб Ужгородської міської ради. У відповіді міститься посилання на відповідь Укргідрометцентру про погодні умови, а також неможливо визначити що подія відбулась через аварійний стан дерев внаслідок неналежного догляду за об`єктами зеленого господарства.

Положеннями ч.7 ст.28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що правила утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, за погодженням із заінтересованими центральними органами виконавчої влади.

Змістом норм ст.ст.10, 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування» безпосереднє визначення балансоутримувача об`єктів благоустрою комунальної власності, до яких належить і проїжджа частина та її елементів належить до повноважень саме виконавчих органів місцевого самоврядування, які також мають здійснювати функції із забезпечення належного утримання та ремонту об`єктів благоустрою комунальної власності.

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» утримання та благоустрій прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, належних до нього будівель, споруд проводиться балансоутримувачем цього будинку або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір на утримання та благоустрій прибудинкової території.

Відповідно до частини 5 статті 24 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» посадові особи підприємств, установ, організацій несуть відповідальність за невиконання заходів з благоустрою, а також за дії чи бездіяльність, що призвели до завдання шкоди майну та/або здоров`ю громадян, на власних та закріплених за підприємствами, установами, організаціями територіях відповідно до закону.

Частиною четвертою статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що негайне видалення пошкоджених дерев або кущів (їх частин) може здійснюватися підприємствами, установами, організаціями або громадянами в разі, якщо стан таких пошкоджених зелених насаджень загрожує життю, здоров`ю громадян, а також майну громадян та/або юридичних осіб.

Згідно з п. 5.5 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово- комунального господарства України від 10.04.2006 № 105, утримання зелених насаджень у населених пунктах України, відповідальними за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними є, зокрема, на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності балансоутримувачі цих об`єктів.

Пунктом 7 частини першої статті 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.

Аналіз наведених норм, з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди.

При цьому, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Разом із тим, до матеріалів позовної заяви не додано жодних відомостей про те, що дерево, яке падінням пошкодило транспортний засіб позивача, перебувало на балансі зазначеного відповідача, відсутнє підтвердження того, що балансоутримувачем та відповідно особою відповідальною за здійснення утримання зелених насаджень за адресою де мала місце подія, падіння дерева на автомобіль позивача, є саме Ужгородська міська рада. Позивачу необхідно надати дані балансоутримувача зелених насаджень за адресою місця події в АДРЕСА_1 .

Окрім того, у матеріалах справи відсутні відомості щодо причини падіння дерева, та відповідно, що вказана подія настала саме у зв`язку із бездіяльністю Ужгородської міської ради чи неналежним виконанням необхідних щодо утримання зелених насаджень в належному стані заходів для забезпечення в тому числі безпеки дорожнього руху.

Для усунення недоліків позовної заяви судом був установлений строк, з урахуванням недоліків, а саме три дні з дня отримання позивачем копії ухвали про залишення позовної заяви без руху від 30 липня 2024 року.

Ухвала про залишення позовної заяви без руху була направлена позивачу на вказану в позовній заяві поштову та електронну адресу. Згідно відстеження поштового відправлення лист направлений позивачу знаходиться у точці видачі/доставки.

Згідно довідки про доставку електронного листа, документ в електрнному вигляді "Ухвала" від 30.07.2024 по справі №308/12169/24 було надіслано 09.08.2024 9:32:23 одержувачу на його на його електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 , документ доставлено 09.08.2024 9:47:26.

26.08.2024 від позивача по справі надійшла заява про продовження строку на виконання ухвали. Так, позивач зазначає, що на виконання вимог ухвали необхідний час який полягає у подачі запитів та отримання відповідей, заявнику необхідний час на усунення недоліків позову не менше 10 днів. За твердженням позивача про існування ухвали заявниця довідалася 26.08.2024 р. після моніторингу справ за своєю участю на сайті Судова влада України. Джерело: https://revestr.court.gov.ua/Review/120729408. Вважає що на території міста Ужгород відсутнє підприємство балансоутримувача зелених насаджень.

Дослідивши матеріали заяви, заяву що надійшла від заявника про продовження строку на виконання ухвали та усунення недоліків, суддя приходить до наступного висновку.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 липня 2024 року, вказана позовна заява залишена без руху, із зазначенням недоліків які слід усунути, для чого було позивачам було надано строк, а саме три дні з дня отримання ухвали про залишення заяви без руху.

Ухвала про залишення позовної заяви без руху була направлена позивачу на вказану в позовній заяві поштову та електронну адресу. Згідно відстеження поштового відправлення лист направлений позивачу знаходиться у точці видачі/доставки. Згідно довідки про доставку електронного листа, адресату доставлено документ 09.08.2024 9:47:26.

Верховний Суд у постановах від 30.11.2022у справі № 759/14068/19, від 20.01.2023 у справі № 465/6147/18 зазначив, що якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи за допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ст. 120 ЦПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до ст. 122 ЦПК України, строки, які встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями. Строк, будучи категорією темпоральною, є періодом часу, який характеризується його початком та завершенням. Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок вказане передбачено ст. 123 ЦПК України.

Згідно ст.123 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно доч.ч.1-3,6ст.124ЦПК України, строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку.

Строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо закінчення строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, строк закінчується в останній день цього місяця

Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 ЦПК України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Відповідно ч.3 ст. 127 ЦПК України, якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого судом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч.7 ст. 127 ЦПК України, про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Згідно ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Заявляючи клопотання про продовження строку на усунення недоліків по справі, заявником не наведено жодних доводів чи доказів, які перешкоджали йому виконати вимоги суду в строк передбачений ухвалою. Разом з тим, позивачем при подачі заяви про усунення недоліків не подано заяви про поновлення пропущеного строку.

Так, ухвалу від 30.07.2024 доставлено до електронної скриньки позивача 09.08.2024 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, строк наданий позивачу для усунення недоліків закінчився 13.08.2024, з часу отримання листа з копією ухвали суду на електронну пошту.

Враховуючи те, що заява про продовження процесуального строку подана позивачем після закінчення встановленого судом строку для усунення недоліків позовної заяви, а саме після 13.08.2024 року, клопотання про поновлення такого строку позивачем не заявлено, доказів на підтвердження поважності причин неподання у встановлений строк документів на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху від 30 липня 2024 року до суду не подано, позивач не була позбавлена права та можливості направити документи поштою, зокрема й електронною, тому заява про подовження процесуального строку для усунення недоліків є необґрунтованою, поданою після закінчення встановленого судом процесуального строку, тому у її задоволенні належить відмовити.

Враховуючи вище викладене не підлягає задоволенню клопотання про продовження строку, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 127 ЦПК України одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Також слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо) не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Крім того, позивачем не виконано ухвалу суду, оскільки не додано жодних відомостей про те, що дерево, яке падінням пошкодило транспортний засіб позивача, перебувало на балансі зазначеного відповідача, відсутнє підтвердження того, що балансоутримувачем та відповідно особою відповідальною за здійснення утримання зелених насаджень за адресою де мала місце подія, падіння дерева на автомобіль позивача, є саме Ужгородська міська рада, не надано даних про балансоутримувача зелених насаджень за адресою місця події в АДРЕСА_1 (у разі неможливості отримання таких позивачем не подавалось клопотань про витребування таких відомостей), у матеріалах справи відсутні відомості щодо причини падіння дерева, та відповідно, що вказана подія настала саме у зв`язку із бездіяльністю Ужгородської міської ради чи неналежним виконанням необхідних щодо утримання зелених насаджень в належному стані заходів для забезпечення в тому числі безпеки дорожнього руху.

Таким чином, станом на 27.08.2024 року зазначені в ухвалі суду від 30 липня 2024 року недоліки позовної заяви не усунуті.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ураховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що строк для усунення недоліків позовної заяви, установлений ухвалою судді від 30 липня 2024 року закінчився, позивач у зазначений строк недоліки позовної заяви не усунув та не заявляв про поновлення пропущеного процесуального строку, позовну заяву необхідно вважати не поданою та повернути позивачеві.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвизначено право людини на доступ до правосуддя, а ст. 13 Конвенції - ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Крім того, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист та доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У своїх рішеннях ЄСПЛ указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі "Ашінгдейн проти Великої Британії (Ashingdane v. the. UnitedKingdom)).

Право доступу до суду має не тільки існувати, але й бути практичним та ефективним. Просте існування права доступу в законі не є достатнім. Наприклад, воно може бути порушене такими чинниками: існуванням процесуальних перепон, які заважають або зменшують можливості звернення до суду (занадто суворе тлумачення національними судами процесуальної норми (надмірний формалізм), що може позбавити заявників права доступу до суду (PerezdeRadaCavanilles проти Іспанії", № 2809095, рішення від 28 жовтня 1998 року).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Право особи на доступ до правосуддя гарантовано статтею 55 Основного Закону, положення якого є нормами прямої дії. Відповідно до статті 55КонституціїУкраїни кожному гарантується судовий захист його прав та свобод.

Реалізацію права на доступ до правосуддя повинні забезпечувати, зокрема і судові органи.

Разом із тим, слід зазначити, що стосовно питання доступу до суду Європейський суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви № 6778/05 «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року зазначив, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (див. справу «Ґолдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року). Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. рішення від 19 грудня 1997 року у справі «Бруала Гомес де ла Торре проти Іспанії»).

Аналіз судової практики Європейського суду з прав людини свідчить проте,що право на суд,одним з аспектів якого є право на доступ до суду,не є абсолютним,воно за своїм змістом може підлягати обмеженням. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету,та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (справа «Мушта проти України», заява №8863/06, рішення від 18.11.2010, пункти 37-38; Справа "Golder v. The United Kingdom", заява №4451/70, рішення від 21.02.1975, пункт 38).

В даному випадку, позивачем не дотримано процесуальних строків, а саме заява про продовження строку для усунення недоліків надійшла до суду після закінчення терміну, що згідно ухвали від 30 липня 2024 року, був наданий позивачу для усунення недоліків, та клопотань про поновлення процесуального строку не заявляє. Тому вказана обставина, не є надмірним формалізмом.

Таким чином з наведеного вбачається, що недоліки на які вказано в ухвалі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 липня 2024 про залишення позовної заяви без руху у строк передбачений ухвалою суду позивачем не усунуто.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

При цьому, право кожної особи на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод чи інтересів слід розуміти у праві такої особи на подання відповідних документів та доказів, певне обґрунтування позовних вимог у тій мірі, в якій вона вважає за необхідне, оскільки одним із визначальних принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, а особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Надання переваги будь-кому з учасників у справі у вирішенні процесуальних питань (у даному випадку щодо відкриття провадження без доданих до позовної заяви копій всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб) не відповідає таким засадам (принципам) судочинства, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Вважаю за необхідне вказати на те, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (Справа «Надточій проти України», заява № 7460/03, рішення від 15.05.2008, пункт 26; див. серед інших рішень та mutatis mutandis, "Кресс проти Франції" (Kress v. France), [GC], no.39594/98, п.72, ECHR 2001-VI; "Ф.С.Б. проти Італії" (F.C.B. v. Italy), рішення від 28.08.1991, Серія A no. 208-B, п.33; "Т. проти Італії" (Т. v. Italy), рішення від 12.10.1992, Серія A no.245-C, п.26; та "Кайя проти Австрії" (Kaya v. Austria), no.54698/00, п.28, від 08.06.2006).

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175і177цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Таким чином, з огляду на вказане, позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Окрім того, право заявника на судовий захист не порушено, оскільки повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до суду в загальному порядку після усунення недоліків, про що вказав місцевий суд в ухвалі у даній справі, відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 127, 185, 258-260 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про продовження процесуального строку - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Ужгородська міської ради про відшкодування шкоди - визнати неподаною та повернути заявнику.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош