ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 2034/9866/2012

провадження № 61-3683св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В.,

Пархоменка П. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана представником ОСОБА_4 , на постанову Харківського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року у складі колегії суддів: Бурлака І. В., Мальованого Ю. М., Яцини В. Б.,

Історія справи

Короткий зміст заяви

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням про заміну стягувача при виконанні рішення Харківського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2012 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк Фінанси та Кредит») до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів.

Клопотання мотивоване тим, що 02 грудня 2012 року Харківський районний суд Харківської області ухвалив рішення у справі № 2034/9866/2012, яким стягнув з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором у розмірі 9 871 000,00 дол. США, заборгованість за процентами у розмірі 5 710,67 дол. США, суму простроченої заборгованості

за процентами у розмірі 4 870 514,75 дол. США, суму простроченої заборгованості за комісійною винагородою у розмірі 611 502,94 грн, пеню за прострочення погашення кредиту у розмірі 13 179 594,17 грн, пеню за прострочення погашення комісійної винагороди в розмірі 159 345,89 грн, пеню за прострочення погашення процентів у розмірі 12 083 578,78 грн, а також судовий збір у розмірі 3 219,00 грн.

22 січня 2013 року на виконання цього рішення суду Харківський районний суд Харківської області видав виконавчий лист.

ОСОБА_1 зазначав, що 12 жовтня 2020 року відбулись електронні торги з продажу лоту № GL1N419094 про відступлення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» права вимоги за кредитними договорами фізичних осіб, оформлені протоколом електронного аукціонну № UA-EA-2020-09-28-000001-b, згідно з яким переможцем визначено ОСОБА_1 із найвищою пропозицією в сумі 347 867,75 грн. Оплату лоту № GL1N419094, оформленого протоколом від 12 жовтня 2020 року

№ UA-EA-2020-09-28-000001-b, у сумі 347 867,75 грн здійснено 22 жовтня 2020 року, що підтверджується квитанцією № 0.0..1.

30 жовтня 2020 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 уклали договір про відступлення (купівлі продажу) права вимоги за кредитними договорами фізичних осіб.

У пункті 10 додатку № 1 до договору про відступлення (купівлі продажу) права вимоги від 30 жовтня 2020 року передбачено, що права вимоги відступаються, зокрема, і за кредитним договором від 22 червня 2007 року № 163/06-Ф, укладеним між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і ОСОБА_6 .

Таким чином, відповідно до договору про відступлення (купівлі продажу) прав вимоги від 30 жовтня 2020 року він набув права вимоги ПАТ «Банк «Фінанси

та Кредит» до ОСОБА_5 за кредитним договором від 22 червня 2007 року № 163/06-Ф.

Заявник просив замінити стягувача (первісного кредитора) ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на процесуального правонаступника (нового кредитора) ОСОБА_1 у справі № 2034/9866/2012 щодо виконання рішення Харківського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2012 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором від 22 червня 2007 року № 163/06-Ф.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 лютого 2021 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Замінено стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника ОСОБА_1 при виконанні рішення Харківського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2012 року за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів.

Суд першої інстанції виходив з того, що заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.Підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно з нормами Закону України «Про виконавче провадження».

Суд установив, що відповідно до договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 30 жовтня 2020 року ОСОБА_1 набув права вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_5 за кредитним договором від 22 червня 2007 року № 163/06- Ф. Тому суд першої інстанції зробив висновок про наявність підстав для заміни стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» його правонаступником - ОСОБА_1 при виконанні рішення Харківського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2012 року за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 04 лютого 2021 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційний суд виходив з того, що під час вирішення питання про заміну сторони у виконавчому провадженні потрібно встановити факт вибуття сторони виконавчого провадження та переходу до іншої особи цивільних прав і обов`язків вибулої сторони. У зв`язку з такою заміною відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, припиняється її статус сторони виконавчого провадження, а її заміна проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України.

При зверненні до суду з вимогою про заміну стягувача, ОСОБА_1 не зазначив, що боржник ОСОБА_7 помер. Разом з цим матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_7 , який був відповідачем у справі за позовом ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» про стягнення з нього грошових коштів, за яким ухвалено судове рішення, що набрало законної сили та з 2013 року знаходилося на виконанні, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про заміну стягувача, в якій зазначив заінтересовану особу - померлого у грудні 2020 року. 09 вересня 2020 року спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняли ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Правоздатність у громадянина України припиняється з його смертю. Таким чином, суд першої інстанції не повинен був відкривати провадження у справі за заявою, в якій заінтересованою особою, відповідачем за судовим рішенням, був померлий, оскільки його правоздатність припинилася у зв`язку з його смертю.

Всупереч зазначеному суд першої інстанції відкрив провадження у справі та фактично вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.

Оскільки нормами ЦПК України не передбачено можливості залучення заінтересованих осіб до участі у справі за заявою про заміну стягувача на стадії апеляційного розгляду, з урахуванням вимог пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України, апеляційний суд зробив висновок про необхідність скасування ухвали суду першої інстанції як такої, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та порушенням норм процесуального права.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У березні 2024 року представник ОСОБА_3 - адвокат Третьякова Н. Ю. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову апеляційного суду в частині направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, ухвалити нове рішення, яким у задоволення заяви ОСОБА_1 про заміну стягувача при виконанні судового рішення у справі відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

апеляційний суд неповно дослідив обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду в подібних правовідносинах;

формулювання, вжите судом першої інстанції в резолютивній частині оскаржуваної ухвали, не дає можливості встановити, що все ж таки вирішено судом. Суд апеляційної інстанції не врахував, що таке формулювання резолютивної частині рішення суду першої інстанції не передбачене нормами законодавства. Суд повинен був або замінити сторону виконавчого провадження (за умови встановлення факту перебування судового рішення у справі на виконанні на час постановлення), або замінити стягувача в виконавчому листі (за умови, що виконавчий лист не пред`явлено до виконання);

зміст ухвали суду першої інстанції свідчить, що факт перебування виконавчого документа на виконанні станом на час розгляду заяви ОСОБА_1 , сам виконавчий лист, матеріали виконавчого провадження, тощо судом взагалі не досліджувались. Проте апеляційний суд на вказане уваги не звернув;

суд апеляційної інстанції не мав права повертати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 березня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_3 залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 01 травня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі № 2034/9866/2012 та витребувано справу з суду першої інстанції.

У травні 2024 року матеріали цивільної справи № 2034/9866/2012 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 06 серпня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 01 травня 2024 року зазначено, що доводи касаційної скарги містить підстави касаційного оскарження, передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України (порушення норм процесуального права).

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 02 грудня 2012 року у справі № 2034/9866/2012 стягнено з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором у розмірі 9 871 000,00 дол. США, заборгованість за процентами у розмірі 5 710,67 дол. США, суму простроченої заборгованості за процентами у розмірі 4 870 514,75 дол. США, суму простроченої заборгованості за комісійною винагородою у розмірі 611 502,94 грн, пеню за прострочення погашення кредиту у розмірі 13 179 594,17 грн, пеню за прострочення погашення комісійної винагороди в розмірі 159 345,89 грн, пеню за прострочення погашення процентів у розмірі 12 083 578,78 грн, а також судовий збір у розмірі 3 219,00 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11 грудня 2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення Харківського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2012 року залишено без змін.

Харківський районний суд Харківської області на виконання зазначеного рішення суду видав виконавчі листи, які отримані представником позивача 30 січня 2013 року.

12 жовтня 2020 року відбулись електронні торги з продажу лоту № GL1N419094 про відступлення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» права вимоги за кредитними договорами фізичних осіб, оформлені протоколом електронного аукціону

№ UA- EA-2020-09-28-000001-b, згідно з яким переможцем визначено ОСОБА_1 з найвищою пропозицією в сумі 347 867,75 грн.

30 жовтня 2020 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладений договір про відступлення (купівлі продажу) права вимоги, за умовами якого банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором права вимоги банку до позичальників та/або поручителів, зазначених у додатках № 1 та № 2 до цього договору, включаючи право вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору.

У пункті 10 додатку № 1 до договору про відступлення (купівлі продажу) права вимоги від 30 жовтня 2020 року, право вимоги відступається, зокрема, і за кредитним договором від 22 червня 2007 року № 163/06-Ф, укладеним між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і ОСОБА_6 .

Відповідно до копії дублікату квитанції від 22 жовтня 2020 року № 0.0..1 ОСОБА_1 сплатив 347 867,75 грн за купівлю лоту № GL1N419094, оформленого протоколом від 12 жовтня 2020 року

№ UA - EA-2020-09-28-000001-b.

Згідно з інформацією про виконавче провадження від 08 грудня 2020 року 01 червня 2013 року відкрито виконавче провадження № 38223878 з примусового виконання виконавчого листа № 2034/9866/2012, виданого 22 січня 2013 року Харківським районним судом Харківської області.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_3 надала:

копію свідоцтва про смерть ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

лист приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаража Н. П. від 09 вересня 2020 року № 250/02-14, відповідно до якого спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_11 : ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 ;

лист приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаража Н. П. від 03 червня 2021 року № 224/02-14, відповідно до якого 26 січня 2021 року нотаріус отримав претензію кредитора ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором від 22 червня 2007 року № 163/06-Ф.

Позиція Верховного Суду

Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20).

Процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (див. DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження (пункт 28 частини першої статті 353 ЦПК України).

Постановлена судом першої інстанції ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження є такою, якою закінчено розгляд справи і яка не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (пункт 6 частини першої статті 374 ЦПК України).

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (стаття 379 ЦПК України).

Тлумачення частини першої статті 374 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості скасовувати ухвалу, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі та направляти справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. У кожному випадку суд апеляційної інстанції повинен перевіряти чи перешкоджає ухвала суду першої інстанції подальшому провадженню у справі. Повноваження суду апеляційної інстанції скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, кореспондуються зі статтею 379 ЦПК України, якою передбачено підстави для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі № 643/5556/14-ц (провадження № 61-11131сво19) та постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2024 року в справі № 295/6959/22 (провадження № 61-4000св24).

У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником (частина перша статті 442 ЦПК України).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню(частина перша статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Таким чином, вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах в порядку, визначеному розділом VIЦПК України, зокрема щодо заміни сторони виконавчого провадження відбувається на стадії судового провадження.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

У справі, що переглядається:

при скасуванні ухвали Харківського районного суду Харківської області від 04 лютого 2021 року апеляційний суд вказав, що нормами ЦПК України не передбачено можливості залучення заінтересованих осіб до участі у справі за заявою про заміну стягувача на стадії апеляційного розгляду. Тому апеляційний суд зробив висновок про необхідність скасування ухвали суду першої інстанції як такої, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та порушенням норм процесуального права;

суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що у кожному випадку апеляційний суд повинен перевіряти, чи перешкоджає ухвала суду першої інстанції подальшому провадженню у справі;

апеляційний суд не врахував, що ухвала Харківського районного суду Харківської області від 04 лютого 2021 рокупро заміну стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника ОСОБА_1 при виконанні рішення Харківського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2012 року за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів не є ухвалою, що перешкоджає подальшому провадженню у справі;

повноваження суду апеляційної інстанції скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, кореспондуються зі статтею 379 ЦПК України, якою передбачено підстави для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції;

оскільки суд першої інстанції постановив ухвалу, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі, розглянув по суті клопотання про заміну стягувача при виконанні судового рішення, то апеляційний суд позбавлений можливості скасовувати цю ухвалу суду та направляти справу для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до статті 379 ЦПК України;

суд касаційної інстанції наголошує, що вирішення процесуального питання щодо заміни сторони виконавчого провадження відбувається на стадії судового провадження, тому здійснення судом заміни особи (зокрема боржника) її правонаступником можливе на стадії апеляційного перегляду.

За таких обставин суд апеляційної інстанції зробив помилковий висновок про скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду. Отже, оскаржену постанову апеляційного суду належить скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена постанова апеляційного суду ухвалена без дотримання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржену постанову апеляційного суду скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Висновки щодо розподілу судових витрат

Постанова суду касаційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції (підпункт «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України).

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження

№ 61-39028св18) зроблено висновок, що: «згідно із підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. Таким чином, встановлено дискреційне повноваження суду зазначити в резолютивній частині судового рішення про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, такий обов`язок у випадку передачі справи на новий судовий розгляд не покладено. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, розподіл судового збору у справі, в тому числі сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги, здійснює той суд, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи».

Тому з урахуванням висновку щодо суті касаційної скарги розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана представником ОСОБА_4 , задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Харківського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко