ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6680/24 Справа № 185/2125/24 Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко В.М. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування посилався на те,що він перебував з відповідачем у трудових відносинах. 20 вересня 2021 року з ним стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого він отримав закриту ЧМТ, струс головного мозку, перелом кісток носа; про, що комісією 26 вересня 2022 року був складений акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (форма Н-1/П),

Згідно довідок МСЕК йому первинно було встановлено 2 групу інвалідності, а також 80 % втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом.

Просив стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на його користь моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я у сумі 255 600,00 грн, без відрахування податків та інших обов`язкових платежів, оскільки саме з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2024 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 160 000 грн з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь держави судовий збір у розмірі 1 600 грн..

В апеляційній скарзі представник ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» просить змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнутого розміру моральної шкоди до 80000 грн..

Вважає, що судом першої інстанції не з`ясовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач зобов`язаний подати до суду належні та допустимі докази в обґрунтування своїх позовних вимог. Самого згадування про фізичні та моральні страждання в позовній заяві недостатньо.

Позивач вказує, що змушений був пройти курс лікування, проте в якому закладі та коли проходив такий курс не зазначає. Відсутні в матеріалах справи також і будь які направлення лікарів на лікування, рецептів для отримання ліків тощо. У позовній заяві позивач зазначає, що позбавлений нормальних життєвих зав`язків та прикладає додаткових зусиль для організації свого життя, проте позивач не конкретизує в чому це виражено.

З наданих позивачем доказів можна зробити висновок, що його обмеження полягають лише в протипоказанні до шкідливих та важких умов праці. В іншому позивач має можливість бути повноцінним членом суспільства та забезпечується соціальними пільгами на достатньому рівні.

Судом першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди не враховано практику Верховного Суду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Про час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про отримання документів в електронному суді.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач працював у відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», що підтверджується записами у трудовій книжці .

18.01.2023 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи за станом здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи (п. 2 ст.40 КЗпП України).

Згідно акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом за формою Н-1 від 26.09.2022 року - 20 вересня 2022 року о 03 годині 10 хвилин на ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», зі ОСОБА_1 , який працював на посаді начальника зміни ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» стався нещасний випадок .

За змістом зазначеного акту комісією з розслідування нещасного випадку були встановлені обставини нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 , а саме, 19.09.2022 року у третю зміну начальник зміни виробничої служби ОСОБА_1 , згідно графіку виходів виробничої служби, прибув на шахту «Самарська», де проводив перевірку робочих місць у шахті. В кінці зміни ОСОБА_1 , разом з робітниками 3-ї зміни пересувався в людській вагонетці ВЛГ-18 у складі пасажирського потягу з двох вагонеток ВЛГ-18, який прямував по 1 Східному панельному вентиляційному штреку до стволу. Людська вагонетка ВЛГ-18, в якій пересувався ОСОБА_1 , була першою за напрямком руху і зчеплена з електровозом. Друга людська вагонетка ВЛГ-18 була порожня. Близько 03 годин 10 хвилин під час проїзду потягом стрілочного переводу СП-20 на сполученні 1 Східного панельного вентиляційного штреку (ПК16) з 3 Східним вентиляційним штреком, стався схід другої (порожньої) вагонетки з рейкової колії. В результаті сходу з рейкової колії вагонетки ВЛГ-18, відбулося різке гальмування потягу і начальник зміни виробничої служби ОСОБА_1 , що знаходився в купе, продовживши рух по інерції, вдарився об сидіння вагонетки, що перебувало попереду, обличчям і лівою ногою.

Комісією встановлено, що основними причинами нещасного випадку, що стався зі ОСОБА_1 є: організаційна: порушення трудової і виробничої дисципліни, в частині невиконання інструкцій з охорони праці (п.1.3.12, п.1.3.13, п.3.7 абз. 1 «Інструкції з охорони праці № 8 безпечному виконанню робіт та поведінці в шахті машиніста електровоза підземного»); супутні: відсутні.

Цим же актом встановлені особи, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці або органу, який проводить досудове розслідування ОСОБА_2 , машиніст електровоза підземний дільниці шахтного транспорту № 1 ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», який порушив п.1.3.12, п.1.3.13, п.3.7 абз. 1 «Інструкції з охорони праці № 8 безпечному виконанню робіт та поведінці в шахті машиніста електровоза підземного».

Згідно висновку про важкість виробничих травм КНП «Павлоградська лікарня інтенсивного лікування» Павлоградської міської ради № 107 від 20.09.2022 року встановлено наступний діагноз у потерпілого, а саме, закрита ЧМТ, струс головного мозку, перелом кісток носа.

Згідно довідки МСЕК серії 12 ААА № 065497 від 06.01.2023 року первинно ОСОБА_1 визначено 2 групу інвалідності та встановлено 80 % втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом з 06.03.2023 року, з повторним переоглядом 01.02.2024 року.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що позивачеві встановлена стійка втрата працездатності у зв`язку з виробничою травмою в 80% та 2 група інвалідності, чим спричинено моральну шкоду, тому відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України роботодавець повинен відшкодувати завдану працівнику моральну шкоду.

Зазначений висновок відповідає встановленим обставинам та узгоджується з положеннями статей 153, 237-1 КЗпП України.

Частина четверта статті 43 Конституції зазначає, що кожен має право на належні, безпечні умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі статтею 237-1 КЗпП України є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодуванню моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника. При цьому презюмується обов`язок власника на створення належних, безпечних, здорових умов праці, слідкування за їх дотриманням усіма працівниками та відповідальність за шкоду, завдану особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 225/4242/21).

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що надані позивачем письмові докази є належними, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування.

Висновок суду підтверджується актом про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом за формою Н-1 від 26.09.2022 року,де зазначено, що основними причинами нещасного випадку, що стався зі ОСОБА_1 є: організаційна: порушення трудової і виробничої дисципліни, в частині невиконання інструкцій з охорони праці (п.1.3.12, п.1.3.13, п.3.7 абз. 1 «Інструкції з охорони праці № 8 безпечному виконанню робіт та поведінці в шахті машиніста електровоза підземного»); особи, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці або органу, який проводить досудове розслідування ОСОБА_2 , машиніст електровоза підземний дільниці шахтного транспорту № 1 ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», який порушив п.1.3.12, п.1.3.13, п.3.7 абз. 1 «Інструкції з охорони праці № 8 безпечному виконанню робіт та поведінці в шахті машиніста електровоза підземного».

Відповідно до висновку МСЕК від 06.01.2023 року ОСОБА_1 первинно встановлено 80 % втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом з 06.03.2023 року та 2 групу інвалідності.

Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня первинного встановлення йому висновком МСЕК стійкої втрати працездатності.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, спричиненої втратою працездатності у зв`язку із трудовим каліцтвом підлягають задоволенню.

Питання компенсації моральної шкоди особі незалежно від того, в якій сфері життя чи діяльності вони виникають, підпадають під регулювання Цивільного кодексу України, який є основним актом цивільного законодавства України.

Положеннями статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року вказано, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, які він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання, а тому не потребують якихось додаткових доказів.

Створення неналежних умов виробництва призводить до порушення особистих немайнових прав особи на життя, на охорону здоров`я тощо.

Зазначене спростовує доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не з`ясовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань.

Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки внаслідок незабезпечення роботодавцем безпечних і нешкідливих умов праці ОСОБА_1 первинно встановлено 80 % втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом та другу групу інвалідності. Отже суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода, яку роботодавець зобов`язаний відшкодувати в силу зазначених вище норм закону.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок стійкої втрати професійної працездатності, суд першої інстанції врахував обставини, які мають суттєве значення, глибину фізичних та душевних страждань, зокрема ступінь втрати працездатності, глибину, інтенсивність, тривалість фізичних та душевних страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, а також дотримався засад розумності і справедливості та навів в рішенні відповідні мотиви з урахуванням конкретних обставин справи.

Посилання на те, що позивачем не доведено спричинення моральної шкоди спростовується встановленими обставинами.

Доводи про те, що позивач зазначає, що позбавлений нормальних життєвих зав`язків та прикладає зусиль для організації свого життя, проте не конкретизує в чому це виражено, є безпідставними. Позивачеві встановлено 80% втрати працездатності та 2 група інвалідності, що само по собі вже є підтвердженням втрати здоров`я,а відтак потребує від позивача зусиль для організації свого життя.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення апеляційної скарги і зміни судового рішення немає.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 255 600 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 368, 369, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: