РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2024 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючий - суддя Ференц Р.І.,

секретарі судового засідання - Матківська Р.Р., Баранишин Д.В.,

Справа № 458/657/23

Провадження №2/458/18/2024

за участі сторін цивільного провадження:

позивач ОСОБА_1 ,

позивач ОСОБА_2 не прибула,

представник позивачів адвокат Левко С.Л.,

відповідач ОСОБА_3 ,

представник відповідача адвокат Бобак О.Б.,

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог орган місцевого самоврядування Турківська міська рада Львівської області повноважний представник згідно довіреності Стефаник І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Турка Самбірського району Львівської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача яка не заявляє самостійних вимог орган місцевого самоврядування Турківська міська рада Львівської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В:

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

18.07.2023 року в Турківський районний суд Львівської області з позовною заявою звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, в якій просять зобов`язати відповідача ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою загального користування шляхом проведення демонтажу брами, знесення самочинно збудованих елементів благоустрою, переміщенням вантажного автомобіля Газ-51 на відстань, що не перешкоджає їм мати вільний заїзд на своє подвір`я.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2023 року у провадження судді Турківського районного суду Львівської області Ференц Р.І. передана дана справа.

Предметом позову є усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Зазначений спір відповідно до вимог ст.19 ЦПК України належить до компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, оскільки ч.1 ст.19 ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст.23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності. Підсудність є розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду. Територіальна підсудність є підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа. Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання відповідача, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо.

Ч.ч.9, 16 ст.28 ЦПК України передбачено, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи) і позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої ст..30 ЦПК України.

Статтею 30 ЦПК України передбачена виключна підсудність, оскільки позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 року №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», яка набрала чинності 19.07.2020 року, в Україні утворено 136 нових та ліквідовано 490 районів, в тому числі, ліквідовано Турківський район Львівської області та утворено Самбірський район (з адміністративним центром у місті Самбір) у складі територій Бісковицької сільської, Боринської селищної, Добромильської міської, Новокалинівської міської, Ралівської сільської, Рудківської міської, Самбірської міської, Старосамбірської міської, Стрілківської сільської, Турківської міської, Хирівської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Спірне майно земельна ділянка загального користування, на якій сторона просить усунути перешкоди у користуванні шляхом проведення демонтажу брами, знесення самочинно збудованих елементів благоустрою, переміщенням вантажного автомобіля Газ-51 на відстань, що не перешкоджає їм мати вільний заїзд на подвір`я заходяться на території Турківської міської ради Самбірського району і становлять предмет спору.

Пунктом 3.1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17 липня 2020 року № 807-IX, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, який неодноразово продовжувався і діє на сьогоднішній день.

Зважаючи на вище вказане, справа підсудна Турківському районному суду Львівської області, оскільки ст.ст.23,28,30 ЦПК України передбачено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ СТОРІН ПО СПРАВІ.

Позиція особи, яка подала позов.

Позивачі свої вимоги мотивують тим, що позивачі по справі ОСОБА_4 і ОСОБА_2 , проживають в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , по сусідству з ними у житловому будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 проживає відповідач по справі ОСОБА_3 . Вони користується суміжною земельною ділянкою. Відповідач на в`їзді на подвір`я двох господарств змонтував браму, а дорогу загального користування, яка веде до житлового будинку позивачів засфальтував, чим тим самим заборонив позивачам такою ділянкою користуватися. Окрім того, відповідач на проїжджій частині дороги біля житлового будинку позивачів припаркував вантажну машину ГАЗ-51, чим створив перешкоди для завезення деревини, дров та сіна позивачам. Спірна територія належала двом братам, які народились на початку 20 століття і впродовж більше 100 років сім`ї дідів сторін по справі, батьків, та сім`я позивачів і сім`я відповідача користувались однією дорогою, яка веде до окремих житлових будинків. ОСОБА_2 успадкувала житловий будинок від батька ОСОБА_3 , який збудований у 1962 році відповідно до рішення виконкому Турківської районної ради від 10.07.1962 року. Позивачі зазначають, що план розташування земельної ділянки, на якій побудований будинок, передбачав площу 0,04 га (ширина 14 м., довжина 29 м) і враховував зліва ділянки, дорогу-шириною 5 м. Забудовник дотримав усі вимоги плану забудови. Дорога загального користування тягнулася до річки Розлучанки і навпроти подвір`я Ратичів перетинала річку. Відповідач у 2008-2009 роках збудував місток через річку, а ділянку дороги, що межувала з річкою загородив парканом і з цього часу використовує дорогу виключно в своїх інтересах, не надає доступу (доїзду) до подвір`я позивачів. За умови скористатися спільним заїздом, відповідач ОСОБА_3 починає чинить перешкоди. З метою блокування заїзду відповідач ОСОБА_3 припаркував впритул до будинку позивачів автомашину ГАЗ 51. Спірне питання користування заїзду вирішувалося Розлуцькою сільською радою 05.06.2009 року, де позивачі малт можливість користуватись проїжджою частиною дороги, яка проходить через подвір`я ОСОБА_5 (батька ОСОБА_3 ). 05.04.2023 року Турківською міською радою для врегулювання спору була створена комісія, і відповідно до протоколу №1 засідання від 17.05.2023 року, комісія з розгляду та вирішення земельних спорів на території Турківської міської ради вирішила: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звільнити заїзд до подвір`я з протилежної сторони подвір`я ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 забезпечити переміщення вантажного автомобіля Газ-51 на достатню відстань; ОСОБА_3 не створювати перешкод ОСОБА_2 для завезення через його подвір`я деревини, дров та сіна та інших великогабаритних вантажів. У зв`язку з чим позивачі просять зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою загального користування шляхом проведення демонтажу брами, знесення самочинно збудованих елементів благоустрою, переміщенням вантажного автомобіля Газ-51 на відстань, що не перешкоджає нам мати вільний заїзд на своє подвір`я.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що автомашина переміщена, відповідач не сладає дрова, дровітня не створює перешкод, не просила знести браму, просить надати їй можливість користуватися заїздом до свого господарства в спосіб, який відображений в плані розташування земельної ділянки за 1962 рік, заїзд, який їй запропонований органом місцевого самоврядування, є незручний, просить позовні вимоги задовольнити із підстав викладених у позовній заяві

Представник позивачів адвокат Левко С.Л. просив позов задоволити, зазначив, що відповідач перешкоджає позивачам здійснювати заїзд до свого домогосподарства через земельну ділянку, яка загороджена відповідачем. Заїзд, яким почали користувати позивачі, знаходиться в неналежному стані, не є дорогою. Зазначив, що сторона позивача надіялася на укладення мирової угоди з метою отримання можливості позивачам користуватися спільно через домогосподарство ОСОБА_3 заїздом до господарства ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , а не заїздом, який запропонований органом місцевого самоврядування. Підтвердив, що позовна вимога в частині переміщенням вантажного автомобіля Газ-51 на відстань, що не перешкоджає мати вільний заїзд на своє подвір`я відпала, оскільки автомашина переміщена, і не знаходиться біля будинку позивачів. Просив провести демонтажи вхідної брами, яка загороджує домогосподарство відповідача і знести самочинно збудований елемент благоустрою дровітню-піднавіс, де складає дрова відповідач, оскільки ця ділянка спірної земельної ділянки є дорогою, якою користувалися стлрони посправі.

Позиція відповідача.

Відповідач ОСОБА_3 заперечив проти висунутого позову, просив відмовити в позові, зазначив, що він є власником домогосподарства за адресою АДРЕСА_1 , його господарство огороджене, стоїть огорожа і брама. На даний час не дає дозволу на те, щоб позивачі користувалися через його домогосподарство заїздом.

Представник відповідача адвокат Бобак О.Б. просила відмовити в задовлоленні позову, оскільки позов незаконний, безпідставний та необґрунтований, позивачі не надали доказів і в судовому засіданні не встановлено, що відноситься до елементів благоустрою, які саме елементи благострою самочинно збудовані, які необхідно знести, вантажний автомобіль Газ-51 переміщений і жодних перешкод не створює. Вважає, що не можна проводити демонтаж брами, оскільки брама є елементом огорожі, і окрім брами територія домогосподарства відповідача огороджена, що відображено в технічному паспорті і зафіксовано фотодоказами.

Позиція третьої особи.

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог орган місцевого самоврядування Турківська міська рада Львівської області заперечила проти висунутого позову, вважає вимоги безпідставними та необґрунтованими, просить суд відмовити позивачам в задоволенні позову по тій причині, що позивачі мають можливість користуватися для заїзду до свого домогосподарства іншою дорогою, з іншої сторони, яка не проходить через земельну ділянку відповідача, в підтвердження своєї позиції сторона долучила фотоматеріали виїздного засідання Турківської міської ради, з якого вбачається, що існує достатній і належний заїзд до позивачів. На час розгляду справи в суді відсутній предмет позову, оскільки недоцільно проводити демонтаж брами відповідача, так як відповідач є власником домогосподарства, яке згідно технічної документації загороджене, вантажний автомобіль не створює перешкод, оскільки переміщений, а в частині знесення самочинно збудованих елементів благоустрою сторона позивача не навела і не надала доказів того, які елементи благоустрою самочинно збудовані, і що саме відноситься до таких елементів. Що стосується вимог позивачів стосовно неналежного стану дороги, якою позивачі користуються як заїздом, то повноважний представник зазначив, що позивачі не зверталися до органу місцевого самоврядування в частині належного утримання дороги та виділення коштів.

Заяви (клопотання) учасників справи.

05.09.2023 року стороною відповідача подано відзив на позовну заяву.

05.09.2023 року стороною відповідача подано заяву про залучення третьої особи на стороні відповідача яка не заявляє самостійних вимог орган місцевого самоврядування Турківську міську раду Львівської області.

05.09.2023 року стороною відповідача подано заяву про виклик в судове засідання свідків.

18.09.2023 року стороною позивача подано відповідь на відзив.

18.09.2023 року стороною позивача подано заяву про виклик в судове засідання свідків.

18.09.2023 року стороною відповідача подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

22.09.2023 року стороною позивача подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

22.09.2023 року стороною позивача подано заяву про усунення недоліків.

26.09.2023 року стороною позивача подано заяву про усунення недоліків.

02.10.2023 року стороною позивача подано заяву про відкладення розглду справи.

10.10.2023 року, 09.11.2023 року стороною позивача подано заяву про проведення судового засідання в дистанційному режимі.

18.10.2023 року стороною позивача подано заяву про слухання справи у відсутність ОСОБА_1

24.10.2023 року стороною позивача подано заяву про виклик в судове засідання свідків.

25.10.2023 року третьою особою на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог орган місцевого самоврядування Турківська міська рада Львівської області подано клопотання про долучення до справи витребовувані документи з приводу предмету спору.

02.01.2024 року третьою особою на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог орган місцевого самоврядування Турківська міська рада Львівської області подано клопотання про долучення до справи витребовувані документи з приводу предмету спору.

04.01.2024 року стороною позивача подано клопотання про відкладення розгляду справи.

05.02.2024 року стороною позивача подано клопотання про закриття підготовчого судового засідання.

05.02.2024 року стороною відповідача подано заяву про закриття підготовчого судового засідання, призначення справи до судового розгляду, проведення судового засідання у відсутність сторони по справі.

05.02.2024 року стороною позивача подано клопотання про долучення доказів.

06.02.2024 року третьою особою на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог орган місцевого самоврядування Турківська міська рада Львівської області подано пояснення щодо позову.

03.04.2024 року третьою особою на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог орган місцевого самоврядування Турківська міська рада Львівської області подано додаткові пояснення щодо позову.

21.05.2024 року стороною позивача подано клопотання про долучення доказів.

21.05.2024 року стороною позивача подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Інших клопотань і заяв від сторін на адресу суду не надходило.

Процесуальні дії у справі.

Судом вживалися заходи до отримання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача, з приводу чого постановляється ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.ч. 6,7 ст. 187 ЦПК України судом 01.08.2023 року отримано відповідь з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області, як виконавчого органу реєстрації місця проживання та перебування особи, в компетенцію якого входить реєстрація місця проживання фізичних осіб, щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, відповідно до якої відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: с. Розлуч Самбірський район Львівська область 82512.

Ухвалою суду від 17.08.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання, відкрито підготовче провадження, призначено підготовче судове засідання, постановлено викликати в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, визнано явку сторін по справі в судові засідання обов`язковою, відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву, визначено відповідачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу роз`яснено право подати зустрічний позов в строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання до суду відповіді на відзив, а відповідачу заперечення.

Ухвалою суду від 23.10.2023 року, 10.11.2023 року вирішено проводити судове засіданні в дистанційному режимі.

Ухвалою суду від 29.11.2023 року клопотання представник позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 адвоката Левко С.Л., а також відповідача ОСОБА_3 та його представник адвокат Бобак О.Б. задоволено, залучено до участі у справі третю особу на стороні відповідача яка не заявляє самостійних вимог орган місцевого самоврядування Турківську міську раду Львівської області, витребувано в Турківській міській раді Львівської області усю наявну технічну документацію з приводу предмету спору.

Ухвалою суду від 06.02.2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено до судового розгляду по суті цивільну справу, визначено дати судових засідань.

Судові засідання по справі було призначено 18.09.2023 року, 02.10.2023 року, 24.10.2023 року, 31.10.2023 року, 16.11.2023 року, 29.11.2023 року, 26.12.2023 року, 03.01.2024 року, 30.01.2024 року, 06.02.2024 року, 14.02.2024 року, 14.03.2024 року, 19.03.2024 року, 03.04.2024 року, 21.05.2024 року, 28.05.2024 року, 24.06.2024 року, 17.07.2024 року, 28.08.2024 року.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що він є родичем сторін по справі, йому відомо, що між позивачами і відповідачем існує суперечка з приводу користування спільним заїздом через браму, яку встановив відповідач приблизно 10 років тому назад. Позивачам усі заборонили користуватися заїздом до свого будинку черед огороджену торирію ОСОБА_3 .

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 пояснив, що він працює на посаді начальника відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та енергетики Турківської міської ради Самбірського району Львівської області, було здійснено виїзд на місце на спірну земельну ділянку, де встановлено, що позивачі згідно генерального плану повинні і мають право користуватися заїздом до свого домогосподарства не через огороджену земельну ділянку домогосподарства ОСОБА_3 , а з іншого місця, де є придатне місце для проїзду транспортних засобів, оскільки існує гравійно-грунтова дорога. Відповідач має право займатися благосутроєм на своїй земельній ділянці.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 пеояснила, що в 2022 році приймала участь у виїзді на місце на спірну земельну ділянку, вважає, що позивачі повинні користуватися користуватися заїздом до свого домогосподарства не через огороджену земельну ділянку домогосподарства ОСОБА_3 , а з іншого місця, де є придатне місце для проїзду. Земельна ділянка виділена відповідачу єдиним масивом, яку недоцільно і неможливо поділити, оскільки буде необхідно проводити поділ домогосподарства відповідача, що є протизаконно.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 пояснив, що виконує обов`язки старости села Розлуч, йому відомий конфлікт між сторонами, згідно генерального плану села Розлуч позивачі повинні користуватися заїздом до свого житлового будинку не через земельну ділянку житлового будинку відповідача, а з іншого місця, яке придатне для прохзду транспортними засобами.

Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи, відповідні до них правовідносини та зміст спірних правовідносин.

Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого, - виключення зайвих доказів.

Вирішуючи питання щодо доказів, суд враховує інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про забудову садиби в сільских населених пунктах Української РСР виданого на ім`я гр. ОСОБА_3 покійного діда позивача ОСОБА_2 за 1962 рік зазначено заїзд до будинковолодіння із АДРЕСА_3 метрів з протилежної сторони відносно будинковолодіння відповідача. Площа землі для обслуговування житлового будинку та надвірних господарських будівель в межах плану складає 0,04 га.

Згідно комісійного акту від 05.06.2008 року встановлено, що згідно плану розташування земельної ділянки з проектом забудови житлового будинку ОСОБА_1 , остання повинна користуватися проїздною частиною (дорогою) шириною 5 м, яка проходить через подвір`я ОСОБА_5 .

Згідно рішення Розлуцько сільської ради Турківського району Львівської області №291 від 06.06.2008 року «Про надання дозволу на інвентаризацію земельних ділянок для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства в с.Розлуч ОСОБА_2 » було вирішено надати дозвіл на інвентаризацію земельних ділянок для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства площею 0,83 га ОСОБА_2 жительці с.Розлуч.

Згідно Витягу з реєстру прав на нерухоме майно від 23.05.2008 року за позивачкою ОСОБА_2 було проведено державну реєстрацію будинковолодіння розтащованого за поштовою адресою в АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з реєстру прав на нерухоме майно а також технічного паспорту від 28.03.2008 року у власності позивачки ОСОБА_2 є житловий бдинок "А-1", дровітня - «Б», сарай - «В», стодола - «Г», сарай - «Д», сарай - «Е», огорожа.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , батько відповідача ОСОБА_3 , який до смерті проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_3 .

Відповідач по справі після смерті спадкодавця оформив спадщину по заповіту на спадкове майно - на житловий будинок в АДРЕСА_3 з господарськими будівлями і спорудами: літня кухня - «Б», кладова - «В», стайня - «Г», стодола - «Д», кладова - «Ж», навіс - «З», шопа - «І», убиральня - «И», колодязь - «Кк», огорожа - «1-3» з видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.03.2018 року зареєстрованого в реєстрі за № 57.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.03.2018 року за № 116782477 за відповідачем було проведено державну реєстрацію будинковолодіння розтащованого за поштовою адресою в АДРЕСА_3 .

Судом встановлено, що суміжним ОСОБА_3 землекористувачем та власником будинковолодіння в АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_2 .

Згідно протоколу засідання комісії № 01 з розгляду та вирішення земельних спорів на території Турківської міської ради Самбірської міської ради Львівської області від 17 травня 2023 року вирішено: 1. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звільнити заїзд до подвір`я з протилежної сторони подвір`я ОСОБА_2 від розміщених на заїзді пиломатеріалів (дошки). Заїзд легковим автомомобілем здійснювати вище сторони подвір`я ОСОБА_3 . 2. ОСОБА_3 забезпечити переміщення вантажного автомобіля марки ГАЗ - 51 на достатню відстань. 3. ОСОБА_3 не створювати перешкод ОСОБА_2 для завезення через його подвір`я деревини, дров, сіна та інших великогабаритних вантажів.

Протокол засідання комісії № 01 комісії з розгляду та вирішення земельних спорів на території Турківської міської територіальної громади від 17.05.2023 року затверджений рішенням сесії Турківської міської ради Самбірського району Львівської області від 24.05.2023 року за № 2188.

Судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_3 звільнено заїзд до подвір`я ОСОБА_2 від пиломатеріалів, які складувались там раніше, а також вантажний автомобіль марки ГАЗ - 51, який перебуває у власності ОСОБА_3 переміщений на нове місце стоянки та знаходиться впритул до житлового будинку ОСОБА_3 і не створює перешкод для заїзду ОСОБА_2 до належних їй господарських споруд.

Згідно генерального плану села Розлуч Турківського району Львівської області заїзд до будинковолодіння позивачки по справі ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 зазначений ліворуч від житлового будинку відповідача ОСОБА_3 з АДРЕСА_1 .

Земельні ділянки сторін по справі, двох суміжних землекористувачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не приватизовані і перебувають у комунальній власності Турківської міської ради Самбірського району Львівської області.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Одним із способів захисту порушених суб`єктивних прав є звернення до суду.

Обов`язковою умовою надання судом правового захисту є наявність відповідного порушення відповідачем прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Загальними положеннями частини 2 статті 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов).

Підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Умовами для задоволення про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, окрім іншого спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач відповідно до вимог процесуального закону зобов`язаний надати суду належні та допустимі докази, які б підтверджували існування перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Згідно зі ст. 78 ЗК України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до п. "г" ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Такий висновок узгоджується з нормами ст. 3, 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Способи захисту прав на землю встановлені в ч. 3 ст. 152 ЗК України: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Стаття 158 ЗК України регламентує, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах території територіальних громад щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, обмежень у використанні земель та земельних сервітутів, додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органу місцевого самоврядування спір вирішується у судовому порядку.

Частина 1 ст. 107 ЗК України закріплює, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Згідно зі ст. 55 Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема, план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів).

Отже, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - це сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування, на підставі яких орган місцевого самоврядування, реалізує власну компетенцію, приймаючи рішення про передачу громадянам безоплатно земельні ділянки у власність.

Надані позивачем на підтвердження своїх вимог докази, а саме свідоцтва про забудову садиби в сільских населених пунктах Української РСР виданого на ім`я гр. ОСОБА_3 за 1962 рік не зазначено як заїзд до будинковолодіння із АДРЕСА_3 метрів з протилежної сторони відносно будинковолодіння відповідача і не є беззаперечним доказом того, що позивачам згідно генерального плану с.Розлуч Турківського району Львівської області встановлено саме такий заїзд. Окрім цього, в судовому засіданні встановлено, що згідно генерального плану с.Розлуч, а також оглянутити відедоказами і фотодоказами,позивачі користуються заїздом не через домогосподарство відповідача, а з протилежної сторони.

Сторони в судовому засіданні також підтвердили, що вантажний автомобіль Газ-51, який належить відповідачу, не знаходиться біля будинковолодіння позивачів, а переміщений відповідачем, і не створює жодних перешкод.

Що стосується вимоги позивачів в частині проведення демонтажу брами, про яке в судовому засіданні сторона позивачів змінювала позицію, оскільки відмолялася від такої вимоги, водночас представник позивачів наполіг на такій вимозі, то суд відмовляє в цій частині з огляну на те, що згідно технічного паспорта ОСОБА_3 від 27.10.2016 року і схематичного плану земельної ділянки житлового будинку АДРЕСА_3 , домогосподарство відповідача по всій площі загороджене огороджею, в тому числі знаходиться заїзд (брама).

Що стосується вимоги позивачів в частині знесення самочинно збудованих елементів благоустрою, то сторона позивачі не надала доказів того, які саме елементи благоустрою необхідно знести, і які саме елементи благоустрою є самочинно збудовані відповідачем.

Окрім цього, стороною позивача не надано доказів того, що через земельну ділянку, на якій розміщене домогосподарство ОСОБА_3 № АДРЕСА_3 проходить земельна ділянка загального користування дорога, або спільний заїзд.

Інших доказів щодо перешкоджання у користуванні спірною земельною ділянкою стороною позивача не надано.

Також стороною позивача не надано належних доказів того, що необхідно відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав, оскільки не надано доказів того, що через земельну ділянку ОСОБА_3 згідно технічної документації пролягає земельна ділянка загального коистування. Також не надано доказів які б вказували, що спірна земельна ділянка порушує права позивачів або створює небезпеку порушення прав позивачів.

Судом не здобуто доказів того, що сторони визнавали недійсними рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в частині генерального плану с.Розлуч Самбірського району Львівської області.

В свою чергу судом враховано те, що згідно ст.ст. 78,96 ЗК України відповідач по справі ОСОБА_3 володіє і користується земельною ділянкою, на якій розміщений житловий будинок і господарські споруди, яким присвоєний окремий вуличний номер, і як землекористувач, загородивши своє будинковолодіння, не порушив права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язати відповідача ОСОБА_3 усунути перешкоди позивачам ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у користуванні земельною ділянкою загального користування шляхом проведення демонтажу брами, знесення самочинно збудованих елементів благоустрою, переміщенням вантажного автомобіля Газ-51 на відстань, що не перешкоджає їм мати вільний заїзд на своє подвір`я.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного.

Судові витрати в цій справі складаються з судового збору.

Згідно з ч. 1 ст.141 ЦПК України в редакції Закону України №2147-8 від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У рішенні Конституційного суду України № 12-рп/2013 зазначено, що звернення до суду пов`язане з необхідністю сплати судового збору, що впливає на можливість доступу особи до правосуддя та отримання нею судового захисту, гарантованого ст.55 Конституції України.

Зазначене відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14.05.1981 року № R (81) 7, якою визначено: «у тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (пп. 12 п. D).

Питання повернення судового збору регламентовано ст.7 Законом України «Про судовий збір», де передбачено п`ять підстав для повернення сплаченого судового збору: 1) зменшення розміру позовних вимог або внесення суми судового збору у більшому розмірі, ніж було потрібно; 2) повернення заяви або скарги стороні за заявою (клопотанням) заявника; 3) відмова суду у відкритті провадження у справі; 4) залишення заяви або скарги без розгляду; 5) закриття (припинення) провадження у справі в усіх інстанціях.

Відповідно до процесуального кодексу, при винесенні рішення суддя повинен в обов`язковому порядку розподілити судові витрати між сторонами процесу. До судових витрат входить і судовий збір.

Згідно ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Згідно п.11 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.2014 року розміри ставок судового збору визначаються з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна позовна заява, інша заява і скарга подані до суду. При цьому ставки судового збору також визначаються розміром мінімальної заробітної плати, встановленої у році, коли позовну заяву, іншу заяву і скаргу було подано до суду.

Оскільки, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то підстав для розподілу судових витрат суд не вбачає.

Водночас, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04), що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 58 рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 року, серія A, №303-A, п. 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Приймаючи до уваги вище вказане, на підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10,11,15,16,321,386,391 ЦК України ст.ст. 2-5,10,12,19,23,27,28,258,259,268,272,273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог орган місцевого самоврядування Турківська міська рада Львівської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ознайомитись з текстом судового рішенням в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: https://tk.lv.court.gov.ua/

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 ;

місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_4 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 27.04.1999 року Турківським РВ УМВСУ України у Львівській області; РНОКПП (для фізичних осіб) НОМЕР_2 .

Позивач: ОСОБА_2 ;

місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_4 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 19.08.1998 року Турківським РВ УМВСУ України у Львівській області; РНОКПП (для фізичних осіб) НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 ;

місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_5 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 , виданий 06.10.1999 року Турківським РВ УМВСУ України у Львівській області; РНОКПП (для фізичних осіб) НОМЕР_6 .

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог орган місцевого самоврядування Турківська міська рада Львівської області;

юридична адреса, місцезнаходження за відомостями, внесеними до ЄДРЮОФОПГФ: АДРЕСА_6 .

Повний текст судового рішення складено 09.09.2024 року.

Суддя Р.І.Ференц