Номер провадження: 22-ц/813/5674/24
Справа № 522/9616/23
Головуючий у першій інстанції Літвінова І.А.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2024 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/9616/23

Номер провадження: 22-ц/813/5674/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Губара Д.В.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач - Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси»,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» про зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Літвінової І.А. о 15 годині 28 хвилині 03 квітня 2024 року, повний текст рішення складений 16 квітня 2024 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просить: 1) Визнати неправомірними дії Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» щодо нарахування за спожиту теплову енергію, що постачається споживачу ОСОБА_1 у приміщення № НОМЕР_1 за адресою - АДРЕСА_1 , за період, починаючи з 01.01.2022 року по 01.05.2023 року, без урахування показань вузла обліку теплової енергії GrossWMZ-UADN-15, заводський номер 19015175, згідно Договору №4798 від 01.12.2017 року; 2) Зобов`язати Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» здійснити перерахунок нарахування за спожиту теплову енергію, що постачається споживачу ОСОБА_1 у приміщення № НОМЕР_1 за адресою - АДРЕСА_1 , за період, починаючи з 01.01.2022 року по 01.05.2023 року, з урахуванням показань вузла обліку теплової енергії GrossWMZ-UA DN-15, заводський номер 19015175, згідно Договору № 4798 від 01.12.2017 року; 3) Зобов`язати Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» здійснювати нарахування за спожиту теплову енергію, що постачається споживачу ОСОБА_1 у приміщення № НОМЕР_1 за адресою - АДРЕСА_1 , за період, починаючи з 01.01.2022 року по 01.05.2023 року, з урахуванням показань вузла обліку теплової енергії GrossWMZ-UA DN-15, заводський номер 19015175, згідно Договору № 4798 від 01.12.2017 року; 4) стягнути з відповідача судові витрати.

ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що він є власником приміщення АДРЕСА_2 . Зазначає, що між позивачем та відповідачем було укладено Договір про постачання теплової енергії, за умовами якого відповідач узяв на себе зобов`язання постачати споживачу теплову енергію, а він (споживач) зобов`язується оплачувати фактично одержану теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим договором. Цим договором сторони погодили, що теплова енергія постачається споживачу на опалення об`єкта теплопостачання за адресою - АДРЕСА_3 (загальна площа 71,7 м2) згідно витрат теплоносія G=0,08806 тонн/годину. Облік споживання теплової енергії на опалення визначається - за приладом обліку «CROSS», одиниця виміру - Гкал.

Позивач вказує, що для встановлення в об`єкті теплопостачання індивідуальної системи опалення з вузлом обліку теплової енергії було розроблено робочий проект, який був затверджений відповідачем. Позивач, на виконання умов договору встановив на об`єкті постачання лічильник теплової енергії GrossWMZ-UADN-15. Теплопостачальна організація здійснила дії по відключенню об`єкту постачання від системи центрального опалення.

З моменту встановлення лічильника, нарахування до оплати суми за фактичну спожиту теплову енергію теплопостачальною організацією здійснювалось згідно показників лічильника теплової енергії. Однак, починаючи з опалювального сезону 2022 року, відповідач, у порушення умов Договору, в односторонньому порядку розпочав здійснювати нарахування за центральне опалення і гаряче водопостачання пропорційно опалювальній площі (об`єму) приміщення споживача, тобто без урахування показника лічильника теплової енергії (а. с. 1 - 6).

Позиція відповідача в суді першої інстанції

КП «Теплопостачання м. Одеси» у відзиві на позовну заяву просить у задоволенні позову відмовити.

Відзив обґрунтовано тим, що позивач перебуває в омані вважаючи, що відповідність приладу обліку вимогам сертифікацій та відповідність його встановлення вимогам технічних умов надає розподільчому обліку статусу легальності. Вказує, що легальним є лише комерційний облік, оснащений відповідно до чинного законодавства щодо розгляду та вирішення питання власниками/співвласниками багатоквартирного житлового будинку, його органу управління (Закон України від 04.05.15 № 417 «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку).

Відповідач вказує, що KП «Теплопостачання міста Одеси» діє у своєму праві, тобто, має право, як ліцензіат та суб`єкт господарської діяльності, заявити вимоги на свій розсуд. Ніхто немає права обмежити це право (у тому числі в майбутньому). Зазначає, що приміщення АДРЕСА_2 відключене від внутрішньо будинкової системи централізованого опалення. Цей факт КП «Теплопостачання міста Одеси» не заперечує. Нарахування за постачання теплової енергії за вказаною адресою не здійснювалися та не здійснюються.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», загальний обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна та загально будинкових потреб опалення (далі - 3ПO) - опалення місць загального користування (M3K) та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньо будинкових систем опалення.

Відповідно до вимог розділу IV Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Наказом Мінрегіону № 315 від 22.11.18 (у редакції наказу Мінрегіону № 358 від 28.12.21), обсяг теплової енергії, витрачений на 3ПO, визначається, як частка від загального обсягу споживання теплової енергії в розрахунковому місяці.

3 січня 2022 року, відповідно до вимог ч. 6 ст. 10 вищевказаного Закону, а також пункту 24 Правил надання послуг із постачання теплової енергії, затверджених постановою KMУ № 830 від 21.08.19, обсяг теплової енергії, витрачений на 3ПO будинку, розподіляється між усіма власниками/співвласниками приміщень будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів ix житлових/нежитлових приміщень.

Відповідно до п. 38 та п. 45 пп. 13 вищевказаних Правил, споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на 3ПO та зобов`язаний сплачувати відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на 3ПO у разі відключення (відокремлення) його квартири a6o нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).

Споживачам KП «Теплопостачання міста Одеси» на протязі всього року нараховується щомісячна плата за абонентське обслуговування (а. с. 62 - 64).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 03.04.2024 року задоволено вищевказані позовні вимоги ОСОБА_1 ..

Визнано неправомірними дії Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» щодо нарахування за спожиту теплову енергію, що постачається споживачу ОСОБА_1 у приміщення № НОМЕР_1 за адресою - АДРЕСА_1 , за період починаючи з 01.01.2022 року по 01.05.2023 року, без урахування показань вузла обліку теплової енергії GrossWМZ-UА DN-15, заводський номер 19015175, згідно Договору № 4798 від 01.12.2017 року.?

Зобов`язано Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» здійснити перерахунок нарахування за спожиту теплову енергію, що постачається споживачу ОСОБА_1 у приміщення № НОМЕР_1 за адресою - АДРЕСА_1 , за період починаючи з 01.01.2022 року по 01.05.2023 року, з урахуванням показань вузла обліку теплової енергії GrossWМZ-UА DN-15, заводський номер 19015175, згідно Договору № 4798 від 01.12.2017 року.

Зобов`язано Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» здійснювати нарахування за спожиту теплову енергію, що постачається споживачу ОСОБА_1 у приміщення № НОМЕР_1 за адресою - АДРЕСА_1 , за період починаючи з 01.01.2022 року по 01.05.2023 року, з урахуванням показань вузла обліку теплової енергії GrossWМZ-UА DN-15, заводський номер 19015175, згідно Договору № 4798 від 01.12.2017 року.

Стягнуто з Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі - 3 220,80 грн..

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що посилання відповідача на зміни у законодавстві та положення Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 22.06.17 № 2119 у даному конкретному випадку відхиляються судом, оскільки сторонами укладено індивідуальний договір на постачання теплової енергії, тоді як зміни у законодавстві стосуються тих споживачів, котрі не обрали жодної системи отримання комунальної послуги.

Таким чином, враховуючи навіть зміни у законодавстві щодо умов надання комунальних послуг, відповідач як теплопостачальна організація, не мав права в односторонньому порядку припинити дію індивідуального договору.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що взаємовідносини сторін за договором припинилися не з підстав умов договору. Оскільки в момент нарахування плати за житлово-комунальні послуги вказані відповідачем тарифи не відповідали умовам Договору від 01.12.2017 року, позивач має право на здійснення перерахунку нарахованих йому платежів за спожиту теплову енергію з урахуванням встановленого відповідно до Закону та умов договору показань вузла обліку теплової енергії Gross WMZ-UADN-15, заводський номер 19015175 (а. с. 144 - 153).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційні скарзі КП «Теплопостачання м. Одеси» просить рішення Київського районного суду міста Одеси від 03.04.2024 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги здебільшого аналогічні доводам, які містяться у відзиві на позовну заяву. Крім того, апелянт посилається на те, що Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 22.06.2017 року №2119 це закон негайної дії. Його норми є обов`язковими до виконання з моменту набрання чинності. Акти юридичного характеру, зокрема договори які не обумовленні у тексті закону або які суперечать йому, припиняють свою дію, з часу набрання чинності цього закону (а. с. 174 - 177).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.05.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 , діючої від імені КП «Теплопостачання міста Одеси», на рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2024 року (а. с. 183 - 183 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.06.2024 року призначено справу до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 188).

У судовому засіданні представник КП «Теплопостачання міста Одеси» - Омельченко О.В. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Адвокат Сендик О.О., діючий від імені ОСОБА_1 , у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга КП «Теплопостачання м. Одеси» не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі, визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Позивач є власником приміщення № НОМЕР_1 за адресою - АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 104888448 від 23.11.2017 року.

01.12.2017 року між позивачем (Споживач) та відповідачем (Теплопостачальна організація) укладено Договір № 4798 про постачання теплової енергії, за умовами п. 1 якого Теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачу теплову енергію, а споживач зобов`язується оплачувати фактично одержану теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим договором.

Згідно з п. 2.1. Теплова енергія постачається Споживачу у нежитлове приміщення за адресою - АДРЕСА_1 (колишня квартира АДРЕСА_4 ) на опалення в обсягах згідно Додатку 1 до договору.

Відповідно до п. 5.1. Облік споживання теплової енергії на опалення за показниками приладу обліку, встановленого в тепловому пункті житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , пропорційно тепловому навантаженню на опалення об`єкта Споживача.

За положеннями п.10.2. Договір припиняє свою дію у випадках:

- взаємної згоди сторін про його припинення;

- прийняття рішення Господарським судом;

- ліквідація будь якої із сторін.

Цей договір набув чинності 01.12.2017 року та діє по 31.12.2018 року (п. 10.1. Договору № 4798).

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде досягнуто взаємної згоди сторін щодо його припинення (п. 10.4.).

Таким чином вірними є твердження суду першої інстанції, що відповідні договірні відносини між сторонами були продовжені фактично на наступні роки.

Додатковою Угодою № 1 від 15.11.2019 року сторони погодили: 1. У зв`язку з встановленням приладу обліку на опалення об`єкта теплопостачання за адресою АДРЕСА_3 , внести відповідні зміни до Договору, а саме:

п. 2.1. - Теплова енергія постачається Споживачу на опалення об`єкта теплопостачання за адресою академіка Глушка, буд. 15 прим. НОМЕР_1 (загальна площа 71,7 м2) згідно витрат теплоносія G=0,08806 тонн/годину, в обсягах згідно Додатку 1 до цієї додаткової угоди;

п. 5.1. - Облік споживання теплової енергії на опалення визначається - за приладом обліку «CROSS», - одиниця виміру - Гкал.

01.11.2019 року Теплопостачальна організація листом за вих. № 13.06.2-05-196 направила позивачу Технічні вимоги на виконання індивідуальної системи опалення нежитлових приміщень № НОМЕР_1 за адресою - АДРЕСА_1 .

Згідно з п. 8 Технічних вимог на виконання самостійної системи опалення нежилих приміщень № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 «Обов`язковою умовою подачі теплової енергії на об`єкт тільки при наявності комерційного засобу лічильника».

На виконання умов Договору № 4798 позивачем на об`єкті постачання теплової енергії (нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ) було встановлено тепло лічильник GrossWMZ-UADN-15, заводський номер 19015175.

Відповідно до Акту приймання в експлуатацію вузла обліку теплової енергії № 4798 в опалювальний сезон 2019 року, підписаного обома сторонами, на підставі зазначеного у акті, КП «Теплопостачання міста Одеси» допускає в експлуатацію вузол обліку теплової енергії з 01.11.2019 року в наступному складі і опломбовує: тепло лічильник GrossWMZ-UADN-15, заводський номер 19015175, № пломби 28016858.

На підставі наряду на відключення абонента від системи центрального опалення, 28.11.2019 року Теплопостачальною організацією складено Акт по відключенню системи центрального опалення об`єкта теплопостачання за адресою: АДРЕСА_3 . На підставі зазначеного у акті: Відключено обладнання системи центрального опалення.

Того ж дня відповідачем складено Акт збереження пломб, який був підписаний сторонами.

Таким чином, на момент подання даного позову, вузол обліку теплової енергії був перевірений.

Починаючи з опалювального сезону 2021 року нарахування до оплати суми за фактичну спожиту теплову енергію Теплопостачальною організацією відбувалося згідно показників теплолічильника.

Однак, листом КП «Теплопостачання міста Одеси» від 09.08.2022 року за вих. № 15.06.983 споживача (позивача)повідомлено: «Договір від 01.12.2017 року № 4798 про постачання теплової енергії між Комунальним підприємством «Теплопостачання міста Одеси» та споживачем ОСОБА_1 про надання послуги з постачання теплової енергії до приміщень у житловому багатоквартирному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення № НОМЕР_1 (офіс) було припинено, а замість нього укладений типовий публічний договір приєднання про надання комунальної послуги постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 № 830.

Прийняття на абонентський облік вузлів комерційного обліку та вузлів розподільного обліку теплової енергії здійснюється відповідно до Порядку прийняття приладу обліку на абонентський облік, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12.10.2018 року № 270.

Оскільки вузол обліку, встановлений за адресою: м. Одеса, просп. Академіка Глушка, буд. 15, нежитлове приміщення НОМЕР_1 (офіс), не приймався на абонентський облік, тому розподіл обсягу послуги, спожитої у вказаному приміщенні з часу провадження типового договору здійснюється відповідно до вимог методики, пропорційно опалювальній площі (об`єму) приміщення споживачів».

Згідно з п. 4.2.3. теплопостачальна організація зобов`язана письмово повідомляти споживача або в засобах масової інформації про зміну тарифів або про обмеження постачання тепла.

Відповідно до п. 10.2. Договір припиняє свою дію у випадках: 1) взаємної згоди сторін про його припинення; 2) прийняття рішення Господарським судом; 3) ліквідації будь якої із сторін.

Встановлено, що відповідач не звертався до позивача із заявою про припинення договору і останній не давав свою згоду на припинення договірних відносин.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Згідно з статтею 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Статтею 6 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що державна політика у сфері теплопостачання базується на принципах: зокрема, забезпечення захисту прав та інтересів споживачів; забезпечення комерційного обліку постачання теплової енергії.

Відповідно до пункту 22 типового договору розподіл обсягу теплової енергії, спожитої в будинку, згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» здійснює виконавець.

Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначає засади забезпечення комерційного, у тому числі розподільного, обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та забезпечення відповідною обліковою інформацією споживачів таких послуг.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» вузлом розподільного обліку є вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами - розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та не потребує розроблення проектної документації, видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла розподільного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, оператором зовнішніх інженерних мереж, виконавцем відповідної послуги.

На підставі частини 4 статті 6 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" оператор зовнішніх інженерних мереж, виконавець комунальної послуги, інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальних послуг, зобов`язані приймати вузли обліку, встановлені відповідно до вимог цього Закону, на абонентський облік протягом 14 календарних днів, про що складається відповідний акт.

Прийняття приладу обліку на абонентський облік здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Як встановлено матеріалами справи, 01.12.2017 року між позивачем (Споживач) та відповідачем (Теплопостачальна організація) укладено Договір № 4798 про постачання теплової енергії, за умовами п. 1 якого Теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачу теплову енергію, а споживач зобов`язується оплачувати фактично одержану теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим договором.

Згідно з п. 2.1. Теплова енергія постачається Споживачу у нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (колишня квартира АДРЕСА_4 ) на опалення в обсягах згідно Додатку 1 до договору.

Відповідно до п. 5.1. Облік споживання теплової енергії на опалення за показниками приладу обліку, встановленого в тепловому пункті житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , пропорційно тепловому навантаженню на опалення об`єкта Споживача.

За положеннями п.10.2. Договір припиняє свою дію у випадках:

- взаємної згоди сторін про його припинення;

- прийняття рішення Господарським судом;

- ліквідація будь якої із сторін.

Цей договір набув чинності 01.12.2017 року та діє по 31.12.2018 року (п. 10.1. Договору № 4798).

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде досягнуто взаємної згоди сторін щодо його припинення (п.10.4.).

Таким чином колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідні договірні відносини між сторонами були продовжені фактично на наступні роки. Зворотного матеріалами справи не спростовано.

Додатковою Угодою № 1 від 15.11.2019 року сторони погодили: 1. У зв`язку з встановленням приладу обліку на опалення об`єкта теплопостачання за адресою АДРЕСА_3 , внести відповідні зміни до Договору, а саме:

п. 2.1. - Теплова енергія постачається Споживачу на опалення об`єкта теплопостачання за адресою АДРЕСА_2 (загальна площа 71,7 м2) згідно витрат теплоносія G=0,08806 тонн/годину, в обсягах згідно Додатку 1 до цієї додаткової угоди;

п. 5.1. - Облік споживання теплової енергії на опалення визначається - за приладом обліку «CROSS», - одиниця виміру - Гкал.

01.11.2019 року Теплопостачальна організація листом за вих. № 13.06.2-05-196 направила позивачу Технічні вимоги на виконання індивідуальної системи опалення нежитлових приміщень № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з п. 8 Технічних вимог на виконання самостійної системи опалення нежилих приміщень № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 «Обов`язковою умовою подачі теплової енергії на об`єкт тільки при наявності комерційного засобу лічильника».

На виконання умов Договору № 4798 позивачем на об`єкті постачання теплової енергії (нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ) було встановлено тепло лічильник GrossWMZ-UADN-15, заводський номер 19015175.

Відповідно до Акту приймання в експлуатацію вузла обліку теплової енергії № 4798 в опалювальний сезон 2019 року, підписаного обома сторонами, на підставі зазначеного у акті, КП «Теплопостачання міста Одеси» допускає в експлуатацію вузол обліку теплової енергії з 01.11.2019 року в наступному складі і опломбовує: тепло лічильник GrossWMZ-UADN-15, заводський номер 19015175, № пломби 28016858.

На підставі наряду на відключення абонента від системи центрального опалення, 28.11.2019 року Теплопостачальною організацією складено Акт по відключенню системи центрального опалення об`єкта теплопостачання за адресою: АДРЕСА_3 . На підставі зазначеного у акті: Відключено обладнання системи центрального опалення.

Того ж дня відповідачем складено Акт збереження пломб, який був підписаний сторонами.

Таким чином, на момент подання даного позову, вузол обліку теплової енергії був перевірений.

За змістом частин першої та третьої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Пунктом 2 частини першої статті 208 ЦК України передбачено, що правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за винятком випадків, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтях 642, 643 ЦК України.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків належать, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою та другою статті 598 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Таким чином, станом на час укладення між сторонами по справі (01.12.2017 р.) договору на постачання теплової енергії №4798, в якому було передбачено здійснення оплати Позивачем спожитої теплової енергії відповідно до показників відповідних приладів обліку, які встановлено в приміщенніх позивача за погодженням з Відповідачем, і до прийняття Порядку, яким мала бути встановлена процедура взяття на абонентський облік, а також здійснений перегляд інших нормативно-правових актів протягом 6 місяців з дня опублікування Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" (02.08.2017 р.), діяли Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630.

Пунктом 10 вказаних Правил № 630 було передбачено, що справляння плати за нормативами споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом 5 пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Згідно з пунктом 29 Правил № 630 споживач має право зокрема, на установлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік; на періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку.

Статтею 32 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

За наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги згідно з вимогами статей 9-11 цього Закону. Виконавець або визначена власником (співвласниками) інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, формує та надає споживачу (його представнику) рахунки на оплату наданої комунальної послуги щомісяця.

Статтею 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» передбачено, що: вузол обліку - комплекс пристроїв (у тому числі засобів вимірювальної техніки, що відповідають вимогам технічних регламентів), допоміжного обладнання та матеріалів до них, призначений для вимірювання спожитої теплової енергії та води, а також технічної реєстрації результатів такого вимірювання, включаючи засоби дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності); вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів.

Відповідно до частини 7 статті 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» вузли розподільного обліку теплової енергії у випадках, коли це технічно неможливо, не встановлюються.

У такому разі для визначення обсягу теплової енергії, спожитої на потреби опалення, на всіх опалювальних приладах (крім розташованих у приміщеннях (місцях) загального користування багатоквартирних будинків) особами, визначеними частинами другою і третьою цієї статті, повинні бути встановлені прилади - розподілювачі теплової енергії, крім випадків, коли це економічно недоцільно.

Модель приладу-розподілювача теплової енергії визначається власником (співвласниками) будівлі за погодженням з виконавцем комунальної послуги або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги.

Усі опалювальні прилади при застосуванні вузлів розподільного обліку теплової енергії або приладів - розподілювачів теплової енергії обладнуються автоматичними регуляторами температури повітря у приміщенні відповідно до будівельних норм.

Порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів-розподілювачів теплової енергії затверджується Кабінетом Міністрів України. За наявності окремого відгалуження системи опалення у квартиру, інше житлове або нежитлове приміщення встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії для такої квартири (приміщення) є обов`язковим.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2018 р. № 829 затверджено Порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії (далі - Порядок № 829).

Пунктом 6 Порядку № 829 передбачено, що технічна можливість встановлення вузлів розподільного обліку наявна за відповідності внутрішньобудинкової системи опалення всім таким критеріям: окреме відгалуження системи опалення для окремого приміщення, наявність якого встановлено під час візуального огляду та яке передбачене принциповою схемою внутрішньобудинкової системи опалення будівлі (за наявності); принциповою схемою внутрішньобудинкової системи опалення передбачено технічну можливість встановлення автоматичних регуляторів температури в приміщеннях для регулювання споживання теплової енергії в окремих приміщеннях будівлі, що не призведе до порушень гідравлічного режиму внутрішньобудинкової системи опалення будівлі; під час встановлення вузла розподільного обліку буде забезпечено дотримання вимог застосування засобу вимірювальної техніки та умов його належної експлуатації, що зазначені у технічній (супровідній) документації на цей засіб; можливість забезпечення вільного доступу для зняття показань приладу обліку, його обслуговування, заміни під час подальшої експлуатації.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 829 розподільний облік споживання комунальної послуги з постачання теплової енергії в окремих приміщеннях будівлі, що приєднана до зовнішніх інженерних мереж і оснащена вузлами комерційного обліку теплової енергії, забезпечується шляхом встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії на вводі трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення в окреме приміщення будівлі або приладів - розподілювачів теплової енергії на опалювальних приладах.

Відповідно до вимог пункту 10 Порядку № 829 оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами-розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 09.08.2018 р. № 205, за наявності окремого відгалуження системи опалення у квартиру, інше житлове або нежитлове приміщення встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії для такої квартири (приміщення) є обов`язковим.

В свою чергу, Порядок № 829 набрав чинності 24.10.2018 року, а тому положення та вимоги даного Порядку підлягають застосовуванню з моменту набрання ним чинності, до нових відносин, які визначають процедуру встановлення вузлів розподільного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії та не мають зворотної сили до вже встановлених лічильників, які були прийняті на облік.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Як вже встановлено та зазначено вище, під час дії укладеного між сторонами договору на постачання теплової енергії від 01.12.2017 р. № 4798 КП «Теплопостачання міста Одеси», як виконавець послуг мав здійснювати розподіл обсягів комунальних послуг з урахуванням показників встановлених його працівниками у Позивача вузлів розподільчого обліку теплової енергії.

Тому, у даному випадку, зміна законодавства, що регулює питання порядку встановлення та прийняття на облік вузла розподільчого обліку теплової енергії, не припинила можливість споживача теплової енергії, за наявності встановленого у передбаченому порядку (на момент встановлення) індивідуального приладу обліку тепла, оплачувати такі послуги за показниками відповідного лічильника.

Слід також відзначити, що Порядок № 829 не передбачає зняття з обліку тих лічильників споживачів, які були погоджені та взяті на облік до набуття чинності цієї постанови, та не встановлює заборони щодо врахування показників по даним лічильникам, які надаються споживачами.

Також названий Порядок № 829 не містить жодних вимог щодо повторного прийняття на абонентський облік вузлів розподільного обліку, які прийнято на абонентський облік, до набрання чинності даного Порядку.

Відтак, з огляду на вищенаведені положення Порядку, зміна законодавцем технічних вимог щодо порядку встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії (квартирних лічильників) не є підставою для встановлення споживачем нового обладнання для обліку тепла, за умови, що таким споживачем до прийняття нового Порядку № 829 вже встановлено індивідуальний вузол розподільного обліку теплової енергії.

Законом України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, визначено право споживача на встановлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік, а також проведення оплати за спожиті послуги згідно з показниками індивідуальних приладів обліку.

Отже, показники лічильників, встановлених та прийнятих на облік у встановленому законом порядку до прийняття Порядку № 829, повинні враховуватися виконавцем послуг, тобто у цьому випадку КП «Теплопостачання міста Одеси».

Дана позиція повністю узгоджується із висновками викладеними Верховним Судом у складі колегії суддів Першої Судової Палати Касаційного Цивільного Суду у постанові від 02.11.2021 р. у справі № 756/2361/20-Ц та викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від № 753/2748/20 від 22.02.2023 р., відповідно до яких зміна законодавства, що регулює питання порядку встановлення та прийняття на облік вузла розподільчого обліку теплової енергії, не припиняє можливість споживача теплової енергії за наявності встановленого у передбаченому порядку (на момент встановлення) індивідуального приладу обліку тепла оплачувати такі послуги за показниками відповідного лічильника. Зміна законодавцем технічних вимог щодо порядку встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії (квартирних лічильників) не є підставою для встановлення споживачем нового обладнання для обліку тепла за умови, що таким споживачем до прийняття нового Порядку № 829 вже встановлено індивідуальний вузол розподільчого обліку теплової енергії.

Тобто, вказаний Порядок не передбачає повторне прийняття на абонентський облік вузла розподільного обліку відповідно з новою процедурою, який раніше був прийнятий на абонентський облік до набрання чинності Порядку № 829.

Так, у даному випадку, як вже вказано вище, прилади розподільного обліку у приміщенні ОСОБА_1 встановлено згідно проектів, узгоджених КП "Теплопостачання міста Одеси" та прийняті в експлуатацію згідно з Актами прийому в експлуатацію вузлів обліку теплової енергії, складених відповідачем, у відповідності з діючим на той час Порядком.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у даному випадку дії відповідача щодо неврахування обсягів спожитих позивачем послуг на підставі показань вузлів комерційного обліку теплової енергії є протиправними.

Крім того, влаштування вузла комерційного обліку теплової енергії на об`єкті ОСОБА_1 виконане на підставі робочого проекту індивідуальної системи опалення з вузлом обліку теплової енергії, погодженого КП «Теплопостачання міста Одеси».

Відповідач, як свідчать наявні матеріли справи, вказаний лічильник обліку теплової енергії прийняв в експлуатацію, жодних зауважень щодо встановлення вузлу комерційного обліку теплової енергії та взяття його на облік у відповідача не було.

Наведене свідчить про те, що КП «Теплопостачання міста Одеси», яке є виконавцем послуг з постачання теплової енергії в приміщенні позивача, всупереч положень законодавства і Правил № 630, які були чинними на час встановленні позивачем лічильника теплової енергії, обмежило право останнього здійснювати оплату вартості фактично отриманої теплової енергії відповідно до даних встановленого індивідуального вузла розподільчого обліку теплової енергії у належному йому приміщеннях.

Незважаючи на наявність у приміщенні позивача встановленого вузлу обліку теплової енергії, нарахування оплати за теплову енергію відповідач проводив на загальних підставах, без урахування його показників, що суперечить нормам законодавства і умовам діючого договору, за якими обсяг спожитої послуги визначається за показниками засобів вимірювальної техніки вузла комерційного обліку.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Судом встановлено, що такої пропозиції відповідач не надсилав позивачу та такий договір позивач не отримував.

Таким чином, враховуючи навіть зміни у законодавстві щодо умов надання комунальних послуг, відповідач як теплопостачальна організація не мав права в односторонньому порядку припинити свою дію.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку що відсутні підстави вважати, що взаємовідносин сторін за Договором припинились не з підстав умов договору.

Оскільки в момент нарахування плати за житлово-комунальні послуги вказаний відповідачем тарифи не відповідали умовам за Договором від 01.12.2017 року, позивач має право на здійснення перерахунку нарахованих йому платежів за спожиту теплову енергію з урахуванням встановленого відповідно до закону показань вузла обліку теплової енергії Gross WMZ-UA зав. № 19015175, згідно Договору № 4798 від 01.12.2017 року.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» відсутні.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2024 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 11 вересня 2024 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе