КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/8602/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 363/5168/21

22 липня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Рейнарт І.М.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кір'якова Артура Сергійовича та відповідача Крегула Івана Івановича (приватний виконавець виконавчого округу Київської області)на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 січня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Котлярової А.Ю., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Крегула Івана Івановича про відшкодування майнової та моральної шкоди, з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного виконавця Крегула Івана Івановича про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 19 листопада 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голій Л.І. посвідчено виконавчий напис за реєстровим № 1299, яким запропоновано звернути стягнення на предмет договору застави транспортний засіб - автомобіль марки Volkswagen модель Amarok, тип пікап-В легковий, 2013 року випуску, колір - коричневий, номер шасі (кузов, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . За рахунок коштів, отриманих від реалізації автомобіля марки Volkswagen, пропонує задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» у розмірі 353 606, 28 грн.

06 квітня 2018 року ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська провадження у справі № 419/426/12 за заявою ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» про заміну сторони виконавчого провадження закрито.

14 травня 2018 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 3174вр-18/804 заяву ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» про заміну сторони стягувача на правонаступника повернуто заявнику з усіма доданими до неї документами.

10 березня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Крегул І.І. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого напису за реєстровим № 1299, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голій Л.І. 19 листопада 2014 року.

10 березня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Крегул І.І. прийнята постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення з боржника основної винагороди.

Підставою для відкриття виконавчого провадження зазначена заява АТ «ВТБ Банк» про примусове виконання рішення від 09 березня 2021 року за вих. № 155/1-2 за підписом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію AT «ВТБ Банк» Стрюкової І.О.

Проте, з двох листів стягувача у виконавчому провадженні № НОМЕР_5 та листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вбачається, шо АТ «ВТБ Банк» не зверталось до відповідача з заявою про відкриття виконавчого провадження щодо позивача (боржника), в тому числі, у позивача відсутня будь-яка заборгованість перед АТ «ВТБ Банк» (стягувачем).

08 квітня 2021 року за заявою АТ «ВТБ Банк» зареєстровано кримінальне провадження № 0000087 про те, що невстановлена особа здійснила підробку документу, а саме-заяви про відкриття виконавчого провадження, вказавши підписантом уповноважену особу ФГВФО Стрюкову І.О .

Позивач зазначав, що 11 березня 2021 року відповідачем приватним виконавцем Крегул І.І. у нього вилучено та накладено арешт на автомобіль марки Volkswagen модель Amarok. Того ж дня, було складено акт приймання-передавання арештованого майна на відповідальне зберігання з описом майна у виконавчому провадженні № НОМЕР_5 яким відповідач передав представнику ДП «СЕТАМ» транспортний засіб позивача.

22 березня 2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегул І.І. було призначено суб`єкта оціночної діяльності -суб?єкта господарювання - ТОВ «Оцінка і консультації», яким 23 березня 2021 року складено Звіт про незалежну оцінку колісного транспортного засобу марки Volkswagen модель Amarok у відповідності до якого вартість колісного транспортного засобу склала 316 000 грн.

24 березня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул І.І. звернувся до ДП «СЕТАМ» із заявою про реалізацію арештованого рухомого майна.

25 березня 2021 року транспортний засіб, що належав позивачу, було виставлено на реалізацію.

14 квітня 2021 року переможцем лоту № 472620 обрано ОСОБА_4 з ціновою пропозицією 372 882,00 грн.

З листа про сплату від 20 квітня 2021 року № вбачається, що ОСОБА_5 сплатив 354 237,90 грн. за лот. № 472620 «легковий автомобіль Volkswagen Amarok 2013 року випуску».

29 березня 2021 року позивачем до Київського окружного адміністративного суду подано позовну заяву до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула І.І., третя особа: ПАТ «ВТБ Банк» про визнання протиправними та скасування постанов у виконавчому провадженні № НОМЕР_5.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року (справа № 320/3583/21) адміністративний позов ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула І.І., третя особа: ПАТ «ВТБ Банк» про визнання протиправними та скасування постанов у виконавчому провадженні № НОМЕР_5 задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича про відкриття виконавчого провадження від 10.03.2021 року НОМЕР_5. Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 10.03.2021 року НОМЕР_5. Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича про стягнення з боржника основної винагороди від 10.03.2021 року НОМЕР_5. Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича про опис та арешт майна (коштів) боржника від 11.03.2021 року№НОМЕР_5.

06 жовтня 2021 року представником позивача було відправлено приватному виконавцю виконавчого округу Київської області Крегул І.І. вимогу про закриття виконавчого провадження та перерахування грошових коштів, яка була отримана останнім 19 жовтня 2021 року, проте залишилася без виконання.

19 жовтня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Крегул І.І. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки коштів, що надійшли від реалізації заставного майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача.

28 жовтня 2021 року представником позивача було відправлено адвокатський запит до АТ «ВТБ Банк» щодо отримання грошових коштів стягувачем в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_5, в тому числі, за реалізований транспортний засіб. Нащо АТ «ВТБ Банк» повідомило, що банк не отримував коштів в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_5 та/або від приватного виконавця Крегула Івана Івановича за реалізацію транспортного засобу, що належав позивачу.

Позивач вказував, що внаслідок протиправних рішень та дій відповідача - приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича, які встановлені рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року, він позбавлений права власності на транспортний засіб Volkswagen Amarok 2013 року випуску.

Вважав, що своїми протиправними діями та рішеннями відповідач - приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул І.І. порушив ст. 41 Конституції України шляхом протиправного вилучення та реалізації транспортного засобу позивача. Відповідач уповноважений виконувати делеговані державою повноваження з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом, натомість відповідач, всупереч закону, позбавив позивача права на мирне володіння майном, передбачене ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому способами захисту прав позивача є відшкодування майнової шкоди у виді стягнення реальної вартості втраченого позивачем майна з урахуванням індексу інфляції та 3% річних та відшкодування заданої моральної шкоди.

Вимоги в частині відшкодування моральної шкоди позивач обгрунтовував тим, що своїми діями відповідач завдав йому значної моральної шкоди, що полягала у пережитих душевних хвилюваннях та стражданнях, які вплинули на стан його здоров`я та звичний спосіб життя.

З урахуванням наведеного, збільшивши розмір позовних вимог, позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з Приватного виконавця Крегула Івана Івановича на його користь майнову шкоду з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних у розмірі 762 394, 34 грн, з яких майнова шкода - 530 764, 00 грн, індекс інфляції - 201 180, 48 грн, 3 % річних - 30 449, 86 грн, моральну шкоду в розмірі 54 000, 00 грн.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23 січня 2024 року позов ОСОБА_1 до Приватного виконавця Крегула Івана Івановича про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Приватного виконавця Крегула Івана Івановича на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 54 000 (п`ятдесят чотири тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнуто з Приватного виконавця Крегула Івана Івановича на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 552 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят дві) гривень 29 копійок.

В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, сторони у справі подали апеляційні скарги.

У поданій апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кір`яков Артур Сергійович просить скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 січня 2024 № 363/5168/21 в частині відмови у стягненні майнової шкоди з урахуванням індексу інфляції та 3% річних та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення заявлених вимог.

Стягнути з Приватного виконавця Крегула Івана Івановича на користь ОСОБА_1 майнову шкоду з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 762 394,34 грн, а саме майнову шкоду в розмірі 530 764,00 грн, індекс інфляції в розмірі 201 180,48 грн, 3% річних в розмірі 30 449,86 грн. З огляду на положення ч. 13 ст. 141 ЦПК України змінити розподіл судових витрат - стягнути з Приватного виконавця Крегула Івана Івановича на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 39 990 грн, а саме: оціночні послуги в розмірі 1 050,00 грн, вартість проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 5 000,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 33 940 грн.

Також просить суд апеляційної інстанції витребувати у приватного виконавця Крегула Івана Івановича оригінал заяви Акціонерного товариства «ВТБ БАНК» про примусове виконання рішення від 09.03.2021 № 155/1-2 за підписом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ВТБ БАНК» з доказами отримання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не оцінив і не з`ясував усіх обставин, на які сторона позивача посилалась в обгрунтування своїх вимог.

Зазначає, що оскаржуваним рішенням поставлено під сумнів рішення Київського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 року № 320/3583/21, яким визнано протиправним та скасовано рішення приватного виконавця Крегула Івана Івановичапро відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_5, опис та арешт майна позивача.

При цьому, суд першої інстанції вибірково застосовувавпреюдиційні обставини, встановлені у рішенні Київського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 року № 320/3583/21 (ч.4 ст.82 ЦПК України), а саме: у відшкодуванні майнової шкоди відповідні обставини відсутні, натомість у відшкодуванні моральної шкоди вони наявні.

Судом першої інстанції не надано оцінки листам АТ «ВТБ Банк» від 26.03.2021 року № 447/1-2, від 01.04.2021 року № 518/1-2, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.04.2021 року № 49-036-5531/21, в яких спростовано обставини звернення Стрюкової І.О. до приватного виконавця Крегула І.І., зокрема, з листом № 155/1-2 від 09.03.2021року.

Оскаржуване рішення обґрунтовано недостовірним доказом - заявою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» Стрюкової І.О. № 155/1-2 від 09.03.2021року, якане зверталася до приватного виконавця Крегула І.І. із заявою про відкриття виконавчого провадження, про що вказує кримінальне провадження № 0000087, відкрите на підставі заяви АТ «ВТБ Банк» та свідчить про послідовність дій банку щодо відсутності звернення Стрюкової І.О. до приватного виконавця Крегула І.І., зокрема, з листом № 155/1-2 від 09.03.2021року.

За висновками суду першої інстанції позивач має звертатися до АТ «ВТБ БАНК» (стягувача) про стягнення грошових коштів в порядку ст. 1212 ЦК України, однак судом не враховано, що ОСОБА_1 станом на 09.03.2021 року не мав заборгованості перед АТ «ВТБ БАНК», з урахуванням судових рішень від 06.04.2018 року № 419/426/12, від 14.05.2018 року № 3174вр-18/804, від 23.06.2021 року № 363/1394/21і АТ «ВТБ БАНК»не отримувало коштів, отриманих від реалізації автомобіля позивача, від приватного виконавця КрегулаІ.І.та не зверталося до останнього із заявою про відкриття виконавчого провадження, натомість звернулося в поліцію із заявою щодо підробки листа № 155/12 від 09.03.2021 року. Вважає, що суд першої інстанції легалізує протиправні дії виконавця, що визнані протиправними і незаконними у рішенні, ухваленому в порядку адміністративного судочинства.

Не враховано судом першої інстанції, що 16 квітня 2021 року приватний виконавець Крегул І.І. перерахував ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» грошові кошти в сумі 321 943,55 грн з призначенням платежу: кошти від реалізації майна ОСОБА_1 у межах ВП НОМЕР_5, тоді як провадження у справі за заявою ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» про заміну сторони виконавчого провадження закрито, а заяву ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» від 14.05.2018 року №3174вр-18/804 про заміну сторони стягувача та правонаступника - повернуто заявнику з усіма доданими до неї документами.

До того ж, приватний виконавець КрегулІ.І.з огляду на положення ч. 1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» та висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 15.01.2020 року № 910/7221/17, не мав права звертати стягнення на предмет застави - транспортний засіб VOLKSWAGEN Модель ТЗ: AMAROK VIN НОМЕР_1 , номерний знак: НОМЕР_2 .

Так, під час розгляду справи відповідачем не надано доказів, як це передбачено частиною 1 статті 51 Закону України «Про виконавче провадження», наявності двох обов`язкових обставин для звернення стягнення на заставлене майно, зокрема: 1) виникнення права застави після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю, що своєю чергою унеможливлює звернення на предмет застави.

З даного приводу, сторона позивача, зазначає, що не існує судового рішення про стягнення з боржника ( ОСОБА_1 ) коштів; вартість предмета застави складала 316 000,00 грн, згідно звіту про незалежну оцінку колісного транспортного засобу, що в свою чергу не перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Тобто, на думку сторони позивача, приватний виконавець Крегул І.І. в протиправно відкритому виконавчому провадженні № НОМЕР_5, всупереч ч. 1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», звернув стягнення на предмет застави.

Вважає, що активні дії та рішення приватного виконавця Крегула І.І. були направлені на позбавлення ОСОБА_1 права власності на транспортний засіб марки Volkswagen модель Amarok, що свідчить про наявність причинно- наслідкового зв`язку між протиправними діями відповідача та наявністю шкоди у позивача (причинно- наслідковий зв`язок як обов`язковий елемент складу цивільного правопорушення).

В апеляційній скарзі відповідач приватний виконавець Крегул Іван Іванович просить скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 січня 2024 року та ухвалити нове судове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Зазначає, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів (пункт 9 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України). Проте, таку вимогу не завжди можна розглядати за правилами цивільного судочинства. Так, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства (частина п`ята статті 21 КАС України).

Додатково повідомив суд, що приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул І.І. зареєстрований в Закарпатській області. Звертаючись до Вишгородського районного суду Київської області із позовною заявою до Приватного виконавця Крегула І.І. про відшкодування майнової та моральної шкоди позивачем порушено територіальну юрисдикцію.

За загальним правилом, якщо інше не визначено КАС України, адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача.

Позови про відшкодування шкоди можуть пред`являтися за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його перебування або за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача, або за місцем завдання шкоди (статті 27, 28 ЦПК України).

В судовому засідані представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кір`яков Артур Сергійович повністю підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити. Проти доводів апеляційної скарги приватного виконавця виконавчого округу Київськорї області Крегула Івана Івановича заперечував, просив її залишити без задоволення.

Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул Іван Іванович в судове засідапння повторно не з`явився, про день та час розгляду справи апеляційним судом повідомлений у встановленому порядку, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційних скарг, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача Крегула Івана Івановича (приватний виконавець виконавчого округу Київської області)не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кір`якова Артура Сергійовичапідлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.11.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голій Л.І. вчинено виконавчий напис, зареєстрований за № 1299, за яким звернуто стягнення на предмет договору застави транспортного засобу - автомобіль марки Volkswagen, модель Amarok, тип пікап-В легковий, 2013 року випуску, колір коричневий, номер шасі (кузов, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю згідно договору застави транспортного засобу 363 260, 00 грн.

Зазначений автомобіль марки Volkswagen на підставі договору застави №R6B-Z1, що посвідчений ОСОБА_6 , приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 06.02.2014 року за реєстровим номером № 450, як забезпечення виконання ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , Кредитного договору № R6B від 06.02.2014 року переданий в заставу Публічному акціонерному товариству «ВТБ-Банк», строк платежу за яким настав 30.09.2014 року.

За рахунок коштів, отриманих від реалізації автомобіля марки Volkswagen, запропоновано задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «ВТБ-Банк» у розмірі 353 606, 28 грн.

Згідно договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 220118нв від 22.01.2018 року Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» відступило право вимоги за виконавчим написом № 1299 від 19.11.2014 року на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп».

06.04.2018 року ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 419/426/12 провадження за заявою ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» про заміну сторони виконавчого провадження закрито.Роз`яснено право на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.

14.05.2018 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 3174вр-18/804 заяву ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» про заміну сторони стягувача на правонаступника повернуто заявнику з усіма доданими до неї документами.

Із наявної в матеріалах справи копії заяви Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» Стрюкової І.О. № 155/1-2 від 09.03.2021 року про примусове виконання рішення, адресованої приватному виконавцю виконавчого округу Київської області Крегулу Івану Івановичу, вбачається, що Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» Стрюкова І.О. просить прийняти до виконання виконавчий напис №1299, виданий19.11.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голій Л.І., про звернення стягнення на предмет договору застави транспортного засобу - автомобіль марки Volkswagen, модель Amarok, 2013 року випуску, колір коричневий, номер шасі (кузов, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю згідно договору застави транспортного засобу 363 260, 00 грн, що належить ОСОБА_7 у, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок коштів отриманих від реалізації автомобіля марки Volkswagen задовольнити вимоги ПАТ «ВТБ Банк» у розмірі 353 606, 28 гривень. Додатком до заяви зазначено виконавчий напис.

10.03.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Крегулем Іваном Івановичем відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_5 про звернення стягнення на предмет договору застави транспортного засобу - автомобіль марки Volkswagen, модель Amarok, тип пікап-В легковий, 2013 року випуску, колір коричневий, № шасі (кузов, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю згідно договору застави транспортного засобу 363 260,00 грн, що належить ОСОБА_7 у, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , виданого Центр ДАІ 1201 ГУМВС України у Дніпропетровській області 05.02.2014. За рахунок коштів, отриманих від реалізації автомобіля марки Volkswagen задовольнити вимоги ПАТ «ВТБ Банк» у розмірі 353 606, 28 грн.

10.03.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Крегулем Іваном Івановичем прийнято постанову про стягнення з боржника основної винагороди ВП № НОМЕР_5 у розмірі 35 760, 62 грн.

10.03.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Крегулем І.І. прийнято постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № НОМЕР_5 у розмірі 100 грн.

11.03.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Крегулем І.І. накладено арешт на автомобіль ОСОБА_1 а марки Volkswagen, модель Amarok, тип пікап-В легковий, 2013 року випуску, колір коричневий, № шасі (кузов, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 та обмежено право користування ним, що підтверджується постановою про опис та арешт майна (коштів) боржника ВП № НОМЕР_5.

11.03.2021 року складено акт приймання-передавання арештованого майна на відповідальне зберігання з описом майна у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_5 яким приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул І.І. передав представнику ДП «СЕТАМ» транспортний засіб марки Volkswagen, модель Amarok 2013 року випуску, колір коричневий, № шасі (кузов, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

22.03.2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегуля І.І. призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання ТОВ «Оцінка і консультації» для участі у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_5 з метою надання звіту з питань дійсної ринкової вартості майна боржника, а саме: автомобіля марки Volkswagen, модель Amarok, тип пікап-В легковий, 2013 року випуску, колір коричневий, № шасі (кузов, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Згідно звіту про незалежну оцінку колісного транспортного засобу марки Volkswagen, модель Amarok, № шасі (кузов, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , ринкова вартість об`єкту оцінки (середнє арифметичне значення скоригованих цін пропозицій об`єктів порівняння) становить 316 000 грн.

24.03.2021 року приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул І.І. звернувся з заявою про реалізацію арештованого нерухомого майна за вих. № 1882 звернувся до ДП «СЕТАМ» для реалізації транспортного засобу марки Volkswagen, модель Amarok, № шасі (кузов, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

25.03.2021 року в мережі Інтернет було виставлено на реалізацію транспортний засіб марки Volkswagen, модель Amarok, № шасі (кузов, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується роздруківками з Інтернет порталу.

14.04.2021 року переможцем лоту № 472620 «Легковий автомобіль Volkswagen Amarok, 2013 року випуску, № шасі (кузов, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 обрано ОСОБА_5 (учасник № 75) з ціновою пропозицією 372 882 грн, що підтверджується протоколом № 534316 проведення електронних торгів.

З листа про сплату від 20.04.2021 року № вбачається що ОСОБА_5 сплатив 354 237,90 грн за лот № 472620 «Легковий автомобіль Volkswagen Amarok 2013 року випуску, № шасі (кузов, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; 13.04.2021 року гарантійний внесок в розмірі 15 800 грн; 16.04.2021 року додаткову винагороду організатора в розмірі 2 844,10 грн.

16.04.2021 року на рахунок з обліку депозитних сум приватного виконавця Крегул І.І. надійшла сума грошових коштів за придбане майно у розмірі 354 237,90 грн, з яких: 321 943,55 грнперераховані ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» згідно платіжного доручення № 1820 від 16 квітня 2021 року, 32 194,32 грн перераховано на користь приватного виконавця, як основна винагорода у виконавчому провадженні згідно платіжного доручення № 1822 від 16.04.2021 року, 69,00 грн перераховано на користь ДП «СЕТАМ» у якості витрат за користування автоматизованою системою виконавчого провадження згідно платіжного доручення № 1823 від 16.04.2021року, 31,00 грн перераховано на користь приватного виконавця, як понесені витрати під час здійснення виконавчого провадження згідно платіжного доручення № 1821 від 16.04.2021 року .

16.04.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Крегулем І.І. прийнято постанову про зупинення вчинення виконавчих дій, у зв`язку із подачею досуду заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні.

В той же час, згідно відповіді АТ «ВТБ Банк», наданої на адвокатський запит представника позивача, станом на 09.03.2021 року та на дату надання відповіді ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 не має заборгованості перед АТ «ВТБ Банк» у зв`язку з відступленням прав вимоги за Кредитним договором № R6B на користь ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп».

Крім того, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не зверталась до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича із заявою від 09.03.2021 року за вих. 155/1-2 про відкриття виконавчого провадження відносно ОСОБА_1 Лист з даним номером від 09.03.2021року у службі внутрішнього документообігу взагалі не реєструвався.

Згідно копії листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.04.2021 року № 49-036-5531/21 АТ «ВТБ Банк» надіслало лист приватному виконавцю виконавчого округу Київської області Крегулу І.І. від 26.03.2021 року № 448/1-2, в якому повідомило, що жодних заяв за вих. №155/1-2 від 09.03.2021 року уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» Стрюковою І.О. на адресу приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула І.І. із виконання виконавчого документа № 1299 від 19.11.2014 року не пред`являлось.

Крім того, працівниками відділу по роботі з правоохоронними органами АТ «ВТБ Банк» проводиться службове розслідування та уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» ініційовано звернення до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення для відновлення порушеного права АТ «ВТБ Банк».

08.04.2021року зареєстровано кримінальне провадження № 0000087 за заявою АТ «ВТБ Банк» про те, що невстановлена особа здійснила підробку документу, а саме-заяви про відкриття виконавчого провадження, вказавши підписантом уповноважену особу ФГВФО Стрюкову І.О .

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 року, яке набрало законної сили 24.12.2023 року, у справі № 320/3583/21 адміністративний позов ОСОБА_1 а до Приватного виконавця Крегула Івана Івановича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Акціонерне товариство «ВТБ Банк» про визнання протиправними дій задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича про відкриття виконавчого провадження від 10.03.2021 року № НОМЕР_5.

Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 10.03.2021 року № НОМЕР_5.

Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича про стягнення з боржника основної винагороди від 10.03.2021 року № НОМЕР_5.

Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича про опис та арешт майна (коштів) боржника від 11.03.2021 року № НОМЕР_5.

16.04.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Крегулом І.І. прийнято постанову про поновлення вчинення виконавчих дій, у зв`язку із надходженням на адресу виконавця копії ухвали суду про повернення без розгляду заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні.

18.10.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Крегул І.І. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого напису № 1299 від 19.11.2014 року у зв`язку із тим, що коштів, що надійшли від реалізації заставного майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача.

28.10.2021 року представником позивача відправлено адвокатський запит від 27.10.2021 року за вих. № 154 Акціонерному товариству «ВТБ Банк» щодо отримання грошових коштів стягувачем в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_5, в т.ч. за реалізований транспортний засіб.

У відповідь на вказаний адвокатський запит уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» І. Стрюкова від 03.11.2021 за вих. № 1504/1-2 повідомила, що АТ «ВТБ Банк» не отримувало коштів в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_5 та/або від приватного виконавця Крегула Івана Івановича, у тому числі, і після реалізації транспортного засобу ОСОБА_1 а - легкового автомобіля Volkswagen Amarok, 2013 року випуску, № шасі (кузов, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

16.11.2021 року суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Сател Груп» складено звіт № 8280/11/21 про оцінку транспортного засобу легкового автомобіля Volkswagen модель Amarok, з якого вбачається, що середня ринкова ціна легкового автомобіля Volkswagen Amarok становить 613 600 грн.

16.01.2023 року судовим експертом Таракановим Юрієм Юрійовичем складено висновок експерта № 456 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи згідно якого ринкова вартість транспортного засобу марки Volkswagen модель Amarok, 2013 року випуску, станом на 11 березня 2021 року склала 530 764,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича про відшкодування майновоїшкоди, інфляційних втрат та 3% річних, суд першої інстанції вказав на те, що позивачем та його представником не надано суду доказів спричинення приватним виконавцем реальних збитків позивачу, а сума, заявлена до стягнення в рахунок відшкодування майнової шкоди, фактично є сумою, яка сплачена в рахунок виконання виконавчого напису нотаріуса, яка може бути стягнута безпосередньо із стягувача, за наявності підстав, визначених ст. 1212 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 січня 2024 рокув частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного виконавця Крегула Івана Івановича про відшкодування майнової шкоди, інфляційних втрат та 3% річних не відповідає.

Захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до статті 1 якого передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Попередні положення, однак, ніяким чином не обмежують право держави запроваджувати такі закони, які на її думку необхідні для здійснення контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків або інших зборів чи штрафів.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу, мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним легітимній меті.

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У статті 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності. За частинами першою та другою цієї статті ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як зазначено вище, транспортний засіб автомобіль марки Volkswagen, модель Amarok, тип пікап-В легковий, 2013 року випуску, колір коричневий, № шасі (кузов, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить ОСОБА_7 у, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , виданого Центр ДАІ 1201 ГУМВС України у Дніпропетровській області 05.02.2014 року.

Згідно вимог законодавства України рухоме майно передане в забезпечення за договором застави для гарантування виконання зобов`язань за основним правочином залишається у володінні і користуванні заставодавця.

У пунктах 60, 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ющенко та інші проти України» (заяви №№ 73990/01, 7364/02, 15185/02 і 11117/05) констатовано: «… право на справедливий судовий розгляд, яке передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції та розтлумачене в контексті принципів верховенства права та юридичної визначеності, містить вимогу непіддання сумніву рішення суду, коли він остаточно вирішив питання (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], № 28342/95, п. 61)»; за відсутності будь-яких ознак того, що в іншому судовому провадженні мали місце якісь вади, Суд вважає, що нове вирішення тих самих питань може звести нанівець завершене раніше провадження, а це несумісно з принципом юридичної визначеності.

Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 року, яке набрало законної сили 24.12.2023року, у справі № 320/3583/21адміністративний позов ОСОБА_1 а до Приватного виконавця Крегула Івана Івановича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Акціонерне товариство «ВТБ Банк» про визнання протиправними дій задоволено.

У вказаному рішенні Київським окружним адміністративним судом встановлено, що «згідно з відповіді третьої особи, наданої на адвокатський запит представника позивача, станом на 09.03.2021 та на дату надання відповіді ОСОБА_7 у, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , не має заборгованості перед АТ «ВТБ БАНК» у зв`язку з відступленням прав вимоги за Кредитним договором №R6B на користь ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП». Крім того, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не зверталась до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича із заявою від 09.03.2021 за вих. 155/1-2 про відкриття виконавчого провадження відносно ОСОБА_1 Лист з даним номером від 09.03.2021 у службі внутрішнього документообігу взагалі не реєструвався.

Згідно копії листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.04.2021 №49-036-5531/21 АТ «ВТБ БАНК» надіслав лист приватному виконавцю виконавчого округу Київської області Крегулу І. І. від 26.03.2021 №448/1-2, в якому повідом, що жодних заяв за вих. №155/1-2 від 09.03.2021 уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «ВТБ БАНК» Стрюковою І.О. на адресу приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича із виконання зазначеного виконавчого документа не пред`являлось.

Крім того, працівниками відділу по роботі з правоохоронними органами АТ «ВТБ БАНК» проводиться службове розслідування та уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «ВТБ БАНК» ініційовано звернення до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення для відновлення порушеного права АТ «ВТБ БАНК». [….].

Згідно виконавчого напису нотаріуса транспортний засіб марки Volkswagen, модель Amarok, тип пікап-В легковий, 2013 року випуску, колір коричневий, № шасі (кузов, рами)НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_7 у на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , виданого Центр ДАІ 1201 ГУМВС України у Дніпропетровській області 05.02.2014.

Отже, матеріали справи не містять письмових доказів проживання чи перебування позивача на території Київської області, так само як і не містять доказів знаходження будь-якого майна (рухомого та/або нерухомого), що належить позивачу у Київській області.

Також в матеріалах справи відсутні докази знаходження будь-якого іншого майна (рухомого та/або нерухомого), яке б належало позивачу у Київській області.

Приватний виконавець повинен здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність (частина друга статті 4 Закону № 1403-VIII), повинен дотримуватися принципів верховенства права, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності (частина перша статті 4 Закону № 1403-VIII).

Закріплені у статті 4 Закону № 1403-VIII засади діяльності, зокрема, приватного виконавця вимагають діяти добросовісно, що, окрім іншого, вимагає від нього більш вдумливого і ретельно виваженого підходу до виконання своїх професійних обов`язків.

Будь-яка інша адреса місця проживання чи відомості про місце перебування особи-боржника, місцезнаходження його майна можуть слугувати додатковою інформацією і сприяти примусовому виконанню рішення, але не використовуватися як юридичний факт, з яким Закон № 1403-VIII пов`язує місце виконання рішення, а з ним і виконавчий округ приватного виконавця.

Якщо трактувати місце виконання рішення у ситуації, подібній до тієї, яка виникла у цій справі, у той спосіб, як це зробив відповідач, то це (за своєю зовнішньою формою прояву) створюватиме умови для підміни суті визначеного Законом № 1404-VIII місця виконання рішення і пов`язаного з ним визначенням виконавчого округу приватного виконавця на формальність, що у підсумку нівелюватиме сенс виконавчого провадження і засади, з дотриманням яких воно має здійснюватися загалом.

Наведене є підставою для висновку, що на момент відкриття виконавчого провадження приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул Іван Іванович не володів достовірною інформацією про фактичне проживання боржника чи місцезнаходження його майна за адресою, що належить до Київської області, оскільки стягувач до заяви не додав підтверджуючих документів, з яких вбачається, що боржник проживає, перебуває за вказаною адресою чи його майно знаходиться на території Київської області.

Відповідно до пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Вказана норма свідчить, що при відкритті виконавчого провадження на виконавця покладено обов`язок перевірити чи такий виконавчий документ пред`явлено до виконання за належним місцем виконання.

Натомість, відповідачем такі обставини у відповідності до частини п`ятої статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" не були перевірені та враховані під час винесення оскаржуваної постанови, що свідчить про прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження з порушенням норм чинного законодавства.

Приватним виконавцем, як суб`єктом владних повноважень, не надано доказів того, що боржник/позивач, на дату прийняття оскаржуваної постанови, проживав за вказаною у ній адресою на території якої приватний виконавець здійснює свою діяльність, як і будь-яких доказів доведення відомостей відображених в оскаржуваній постанові щодо місця проживання боржника/позивача.

Крім того, у постанові про відкриття виконавчого провадження відсутні будь-які посилання про наявність у боржника іншого майна, місцезнаходження якого підпадає під виконавчий округ приватного виконавця.

Відкриття виконавчого провадження не за місцем проживання, перебування боржника чи місцезнаходження його майна суд вважає достатньою підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

З урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова приватного виконавця Крегула Івана Івановича про відкриття виконавчого провадження від 10.03.2021 у виконавчому провадженні НОМЕР_5 є протиправною та такою, що прийнята не у межах повноважень та не у спосіб, визначений Конституцією України та статтею 24 Закону України "Про виконавче провадження".

Врахуючи вказані обставини Київський окружний адміністративний суд визнав протиправним та скасував постанови приватного виконавця округу Київської області Крегула Івана Івановича про відкриття виконавчого провадження від 10.03.2021 року № НОМЕР_5; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 10.03.2021 року № НОМЕР_5; про стягнення з боржника основної винагороди від 10.03.2021 року № НОМЕР_5; про опис та арешт майна (коштів) боржника від 11.03.2021 року № НОМЕР_5.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 у справі № 320/3583/21набрало законної сили, а відтак встановлені вказаним судовом рішенням обставини мають преюдиційне значення для розгляду даної справи.

Таким чином, оскільки приватний виконавець округу Київської області Крегул Іван Іванович не мав жодних правових правових підстав для відкриття виконавчого провадження від 10.03.2021 року № НОМЕР_5, то, як наслідок, не мав жодних правових підстав в подальшому реалізовувати на прилюдних торгах автомобіль марки Volkswagen, модель Amarok, тип пікап-В легковий, 2013 року випуску, колір коричневий, № шасі (кузов, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 у, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , виданого Центр ДАІ 1201 ГУМВС України у Дніпропетровській області 05.02.2014.

Проте, не маючи на те жодних правових підстав, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул Іван Іванович , реалізувавши на прилюдних торгах автомобіль марки Volkswagen, модель Amarok, тип пікап-В легковий, 2013 року випуску, колір коричневий, № шасі (кузов, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , завдав ОСОБА_7 у майнову шкоду.

Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Аналіз положень статі 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Такий елемент як наявність шкоди полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки.

Отже, збитки є наслідками неправомірної поведінки, дії чи бездіяльності особи, яка порушила права або законні інтереси іншої особи, зокрема невиконання або неналежне виконання установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності, господарське правопорушення, порушення майнових прав або законних інтересів інших суб`єктів тощо.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відсутність хоча б одного із перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Протиправна поведінка особи може мати прояв у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Близька за змістом правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.04.2020 у справі № 904/3189/19, від 10.12.2018 у справі № 902/320/17, від 04.08.2020 у справі № 925/1478/16.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини даної справи, надавши належну правову оцінку кожному окремому доказу та їх сукупності, які містяться в матеріалах справи та звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи даний спір колегія суддів вважає, що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази, які підтверджують наявність у позивача наявність збитків, яких він зазнав у зв`язку з неправомірними діями відповідача щодо реалізації належного йому на праві власності автомобіля марки Volkswagen, модель Amarok, тип пікап-В легковий, 2013 року випуску, колір коричневий, № шасі (кузов, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

З наявного в матеріалах справи висновку судового експерта Тараканова Юрія Юрійовича від 16.01.2023 року № 456 вбачається, що за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи встановлено, що ринкова вартість транспортного засобу марки Volkswagen модель Amarok, 2013 року випуску, станом на 11 березня 2021 року складала 530 764,00 грн.

Відповідачем не надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції жодного доказу на спростування висновків судової експертизи від 16.01.2023 року № 456 щодо ринкової вартості транспортного засобу марки Volkswagen модель Amarok, 2013 року випуску. Клопотання про призначення повторної експертизи до суду не надходили, як не надходили рецензії на вказаний висновок експерта. Відтак, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави ставити під сумнів правильність висновків судового експерта.

Протиправна поведінка та вина відповідача під час вчинення виконавчих дій щодо реалізації майна позивача підверджується рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26.04.2021, яке набрало законної сили 24.12.2023, у справі № 320/3583/21та дослідженими доказами у даній цивільній справі.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича про відшкодування майнової шкоди в сумі 530 764,00 грн.

Грошовим зобов`язанням, за змістом статей 524, 533-535 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 ЦК України.

Системний аналіз зазначених норм права свідчить, що три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами належними до сплати кредиторові (пост. ВП ВС від 19.06.2019 №703/2718/16, від 19.06.2019 №646/14523/15)

Оскільки правовідносини, що виникли між сторонами щодо протиправності дій приватного виконавця під час реалізації на прилюдних торгах автомобіля марки Volkswagen, модель Amarok, тип пікап-В легковий, 2013 року випуску, колір коричневий, № шасі (кузов, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , врегульованів тому числі положеннямиЗакону України «Про виконавче провадження», і відповідач не є кредитором по відношенню до позивача у цивільно-правових відносинах, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного виконавця Крегула Івана Івановича про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції в достатній мірі не виклав мотиви, на яких воно базується, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»).

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не надавши належну правову оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, не встановив обставин, що мають значення для вирішення спору, дійшов до передчасного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного виконавця Крегула Івана Івановича про відшкодування майнової шкоди в сумі 530 764,00 грн.

Відтак, формальний підхід суду першої інстанції до вирішення справи не сприяє здійсненню ефективного правосуддя, спрямованого на прийняття законного та справедливого рішень, а також захист прав та інтересів учасників судового розгляду.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кір`якова Артура Сергійовича підлягає частковому задоволенню, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 січня 2024 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного виконавця Крегула Івана Івановича про відшкодування майновоїшкоди, інфляційних втрат та 3% річних скасуванню, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про стягнення із Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 530 764,00 грнта про відмову узадоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного виконавця Крегула Івана Івановича про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вказав що, враховуючи характер і обсяг страждань, які зазнав позивач, надані представником позивача докази у підтвердження цих позовних вимог, моральна шкода, визначена позивачем у розмірі 54 000, 00 грн, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висноком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (п. 64, заява N 40450/04, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Згідно з частинами першою, другою статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Крім того, у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Звертаючись до суду позивач зазначав, що у зв`язку з протиправними діями відповідача він перебував у стані нервового стресу, тривоги, занепокоєння. Відчуття несправедливості та негативні переживання призвели до порушення попереднього укладу його сімейного і ділового життя. Дії відповідача призвели до того, що у нього виникли психологічні перешкоди в активному соціальному функціонуванні, оскільки він велику кількість часу витрачав на вирішення вказаної проблеми в судах та в інших інстанціях. Також у нього виникли непорозуміння з близькими та рідними внаслідок впливу вказаних негативнмх обставин.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суд першої інстанції, який заслуховує сторін та встановлює фактичні обставини справи, має широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

У справі «Недайборщ проти РФ» від 01.07.2010 (Скарга № 42255/04) Європейський суд з прав людини у п. 37 зазначив, що заявник не зобов`язаний надавати будь-які докази наявності понесеної ним моральної шкоди. (див., серед численних інших джерел, Рішення Європейського суду від 15.10.2009 у справі «Антипенков проти Російської Федерації» (Antipenkov v. Russia) п. 82, скарга № 33470/03; Рішення Європейського суду від 14.02.2008 у справі «Пшеничний проти Російської Федерації» (Pshenichnyy v. Russia), п. 35, скарга № 30422/03; Рішення Європейського Суду у справі «Гарабаєв проти Російської Федерації» (Garabayev v. Russia), п. 113, скарга № 38411/02, ЕСПЧ 2007-VII (витяг); а також Рішення Європейського Суду від 01.06.2006 у справі «Грідін проти Російської Федерації» (Gridin v. Russia), п. 20, скарга № 4171/04).

В п.78 Рішення Європейського Суду з прав людини «Мельниченко проти України» від 19.10.2004 Суд зазначив, що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави. В свою чергу у п.50 Рішення Європейського Суду з прав людини справа «Полтораченко проти України» (заява № 77317/01) 18.01.2005 Суд вважає, що заявник може розглядатись як такий, що зазнав певного розчарування та страждання в результаті встановленого у цій справі порушення. Тому Суд, на засадах справедливості, присуджує йому 5000 ЄВРО компенсації моральної шкоди.

Водночас у справі «Ромашов проти України» від 27.07.2004 (Заява № 67534/01) Європейським судом у п. 52 зазначено, що Суд враховує той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації Судом факту порушення. Проте розмір заявленої суми надмірний.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 5 від 25.05.2001 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У п. 9 постанови Пленум Верховного Суду України також рекомендував судам при визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), інші обставини, як стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо.

Наведені позивачем обставини про заподіяння моральної шкоди діями відповідача, за оцінкою суду першої інстанції, спричинили йому душевні страждання, переживання стрес та відчуття невизначеності, тобто, заподіяли йому моральну шкоду. Колегія суддів не бачить причин щоб не погодитися з таким висновком.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлена на відшкодування моральна шкода в розмірі 54 000 грн є співрозмірною завданій матеріальній шкоді.

Враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, положення Постанови Пленум Верховного Суду України, об`єктивно оцінюючи ситуацію, виходячи із принципів справедливості та справедливої сатисфакції, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, щорішення суду першої інстанції в частині стянення маральної шкоди є обгрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню, оскільки дії та прийнятті рішення відповідача, призвели до душевних страждань позивача.

Доводи апеляційної скарги відповідача Крегула Івана Івановича (приватний виконавець виконавчого округу Київської області)про те, що відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Поряд з цим, позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного виконавця Крегула Івана Івановича про відшкодування майнової та моральної шкоди не поєднані з однією з вимог, зазначених у пунктах 1-5 частини першої статті 5 КАС України. Відтак, вказаний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляціної скарги про те, що звертаючись до Вишгородського районного суду Київської області із позовною заявою до Приватного виконавця Крегула І.І. про відшкодування майнової та моральної шкоди позивач порушив територіальну юрисдикцію, оскільки приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул І.І. зареєстрований в Закарпатській області, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Частиною 6 статті 27 ЦПК України визначено, що позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.

З Реєстру приватних виконавців України вбачається, що Приватний виконавець Крегул І . І . здійснює свою діяльність за адресою: АДРЕСА_2 .

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що відповідач адресу своєї діяльності зазначає Київська обл, Вишгородський район, м. Вишгород, «Карат» промисловий майданчик, 5-А, офіс 511.

Відтак, за вказаною адресою відповідачем приймалися постанови виконавчого провадження та вчинялися дії спрямовані на реалізацію з прилюдних торгів майна позивача.

За наведених обставин, підстав вважати, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом порушена територіальна юрисдикція, немає.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених постановах Верховного Суду, є необґрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, доводи, викладенівапеляційній скарзі відповідача Крегула Івана Івановича (приватний виконавець виконавчого округу Київської області), висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 січня 2024 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного виконавця Крегула Івана Івановича про відшкодування моральної шкодине впливають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 січня 2024 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного виконавця Крегула Івана Івановича про відшкодування моральної шкоди ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача Крегула Івана Івановича (приватний виконавець виконавчого округу Київської області).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.

З урахуванням того, що за результатами апеляційного перегляду даної справи апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кір`якова Артура Сергійовича задоволено частково, рішення суду першої інстанції було скасовано в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, інфляційних втрат та 3 % річниї та ухвалено в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, то колегія суддів приходить до висновку про стягнення з Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича в дохід держави судового зборуу розмірі 13 269,10 грн.

Керуючись ст.ст. 23, 316-319, 321, 524, 533-535, 549-552, 611, 625, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 141, 263, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача Крегула Івана Івановича (приватний виконавець виконавчого округу Київської області) залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кір`якова Артура Сергійовича задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 січня 2024 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного виконавця Крегула Івана Івановича про відшкодування майнової шкоди, інфляційних втрат та 3% річних скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути із Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 530 764,00 грн.

У задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановичав дохід держави судовий збір у розмірі 13 269,10 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий Судді: