Справа № 522/8909/24-Е
н/п 2-о/490/231/2024
Центральний районний суд м. Миколаєва
У Х В А Л А

19 серпня 2024 року суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Шолох Л.М. розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа, ОСОБА_2 , про визнання факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла заява ОСОБА_3 , яка представляє інтереси заявника ОСОБА_1 , заінтересована особа, ОСОБА_2 , в якій представник просить суд ухвалити рішення, яким визнати факт того, що ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує малолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.08.2024 року визначено головуючого по справі суддю Шолох Л.М.

В обґрунтування вимог в заяві зазначено, що від шлюбу з ОСОБА_2 , яка є заінтересованою особою у справі, народилася дитина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.12.2018 року шлюб між ними розірвано. Судовим наказом Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.02.2020 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки батько повністю та повноцінно матеріально забезпечує дочку усім необхідним для гармонійного розвитку дитини, здійснює належне та турботливе виховання, оплачує витрати на всі потреби дитини не перешкоджає спілкуванню матері з дочкою просить визнати його таким, що самостійно виховує дитину.

За своїм змістом ця заява є вимогою про визначення в судовому порядку місце проживання дитини з батьком.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Відповідно до приписів частини 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Частиною 4 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Тож здійснення права на визначення місце проживання дитини визначено ст. 29 ЦК України, шляхом подачі відповідного позову.

Отже ЦК України передбачена можливість визначення місця проживання дитини лише під час виконання судового рішення ухваленого в порядку цивільного судочинства.

ОСОБА_1 звертаючись до суду з цією заявою просить визнати факт, що він самостійно виховує доньку, при цьому зазначаючи в заяві сторін, як заявник та заінтересовані особи.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що подана заява не підлягає розгляду в окремому провадженні, суд приходить до висновку, що у відкритті окремого провадження за заявою ОСОБА_1 про визнання факту самостійного виховання та утримання дитини слід відмовити.

Роз`яснити, що заявник має право звернути із такими вимогами у порядку позовного провадження відповідно до правил, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.

Повернути заявнику судовий збір.

Керуючись ст.ст. 186, 260, 293, 315, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа, ОСОБА_2 , про визнання факту, що має юридичне значення.

Роз`яснити позивачу, що він не позбавлений права звернутися із цими вимогами у порядку позовного провадження за правилами, визначеними Цивільним процесуальним кодексом України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня постановлення ухвали.

Суддя Л.М. Шолох