Справа № 235/4472/21
Провадження № 2/204/773/24
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Єфімової А.О.

розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2023 року з Красноармійського міськрайонного суду Донецької області надійшла цивільна справа, по якій позивач на ухвалу суду 27.07.2021 року уточнив позов в частині кругу осіб, просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь в рахунок відшкодування матеріальних збитків суму у розмірі 16 829 грн. 78 коп., а також моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 06.05.2020 року, приблизно о 07 год. 45 хв., на автошляху Знам`янка-Луганськ-Ізварино 400км+450 км, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «Renault Trafic» д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля марки «ВАЗ» д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.10.2020 року, закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до висновку експертного дослідження вартість матеріального битку заподіяного власнику автомобіля «Renault Trafic» д/н НОМЕР_1 склала 4 829,78 грн., що є різницею між сумою виплаченого страховиком страхового відшкодування і сумою заподіяного матеріального збитку. Також, позивачем понесені витрати на оцінку шкоди, а саме: за висновки еспертного дослідження позивачем було сплачено ФОП ОСОБА_4 9 000 грн., а ФОП ОСОБА_5 3000 грн. Крім цього, позивач зазначає, що внаслідок пошкодженням його автомобіля відповідачем йому було завдано моральної шкоди, яка виявилася в тому, що він тривалий час не міг керувати своїм автомобілем, що призвело до порушення його усталеного життєвого укладу, оскільки він був вимушений протягом п`яти місяців очікувати постанову про адміністративне правопорушення, складену на водія ОСОБА_3 . В зв`язку з цим, він був у пригніченому стані та перебував у постійній нервовій та психологічній напрузі, на підставі ст. ст. 16, 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, позивач просить суд стягнути на свою користь завдані йому матеріальні збитки у розмірі 4 829,78 грн., моральну шкоду у розмірі 20 000 грн., а всього просив стягнути суму у розмірі 36 829 грн. 78 коп.

13.09.2021 року, під час перебування справи у провадженні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, у якому заперечував проти задоволення позову, просив відмовити у задоволенні. В обгрунтування заперечень зазначив, що ОСОБА_1 не є власником автомобіля, він лише відповідно до виданого доручення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , в порядку передоручення, має право розпорядження та користування даним автомобілем. Крім того, у довіреності власника даного автомобіля ОСОБА_8 , який уповноважував ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на право керування, здачу в оренду, позичку та продаж автомобіля марки «Renault Trafic» д/н НОМЕР_1 , відсутнє право ведення справ в усіх судових установах. А відповідно до вимог чинного законодавства, довіреність яка видається в порядку передоручення, не може містити більше прав, ніж їх передано за основною довіреністю. Тому, представник відповідачки вважає, що ОСОБА_1 , не має повноважень на звернення до суду з позовом, та у зв`язку з цим, вважає позов підлягає залишенню без розгляду. Крім того заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач не обгрунтовує його моральні страждання, спричинені в результаті пошкодення майна, власником якого є зовсім інша особа, а саме: ОСОБА_8

27.09.2021 року, під час перебування справи у провадженні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, від представника позивача надійшла відповід на відзив, у якій представник спростовував доводи представника відповідачки у відзиві та наполягав на задоволені позовних вимог.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2023 року справу прийнято до свого провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню по наступним підставам.

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У судовому засіданні встановлено, що 06.05.2020 року, приблизно о 07 год. 45 хв., на автошляху Знам`янка-Луганськ-Ізварино 400км+450 км, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «Renault Trafic» д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля марки «ВАЗ» д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.10.2020 року в справі № 235/2982/20 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно ОСОБА_3 закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. (а.с. 8).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Автомобіль марки «Renault Trafic» д/н НОМЕР_1 , яким під час дорожньо-транспортної пригоди керувала ОСОБА_3 , належить на праві власності ОСОБА_8 , що підтверджується наявною у справі копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с. 9).

Поряд з цим, згідно довіреності, виданої 18.11.2017 року, посвідченій приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцком Т.Л. та зареєстрованій за №2479, від імені ОСОБА_8 , який є власником автомобіля «Renault Trafic» д/н НОМЕР_1 , 2005 року випуску, шасі № НОМЕР_4 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого Центром ДАІ №1203, видав довіреність, якою уповноважив ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (кожен діє самостійно) бути його представником з усіх питань щодо володіння, користування, зняття з обліку та розпорядження належним власнику автомобілем, а також надав право, зокрема, керувати вищезазначеним автомобілем, продавати, здавати в оренду, знімати автомобіль з обліку, переобладнувати ТЗ, укладати договори страхування цивільної відповідальності та повне КАСКО, одержувати та сплачувати за такими договорами грошові суми у розмірах, згідно калькуляціями, актами, експертними висновками. Довіреність видана строком до 18.11.2022 року.

Відповідно до довіреності від 27.02.2018 року, що надана до суду позивачем, ОСОБА_7 уповноважив ОСОБА_1 керувати і розпоряджатися автомобілем «Renault Trafic» д/н НОМЕР_1 на підставі договору-передоручення та наділив іншими повноваженнями щодо володіння, користування, зняття з обліку та розпорядження належним власнику автомобілем, а також надав право, зокрема, керувати вищезазначеним автомобілем, продавати, здавати в оренду, знімати автомобіль з обліку, переобладнувати ТЗ, укладати договори страхування цивільної відповідальності та повне КАСКО, одержувати та сплачувати за такими договорами грошові суми у розмірах, згідно калькуляціями, актами, експертними висновками. Зазначено, що довіреність чинна до 18.11.2022 року.

Позивач у позові просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 4 829,78 грн., посилаючись на ту обставину, що оскільки цивільно-правова відповідальність відповідачки була застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО», та він отримав відшкодування у розмірі 47 206 грн., а дана сума є різницею між сумою виплаченого страховиком страхового відшкодування та сумою матеріального збитку, оціненого відповідно до висновку експерта автотоварознавця ОСОБА_5 .

Відповідно до висновку експерта автотоварознавця № 042/21 від 27.04.2021 року, складеного на підставі заяви ОСОБА_3 експертом ОСОБА_5 , розмір матеріального збитку, заподіяного внаслідок ДТП автомобілю «Renault Trafic» д/н НОМЕР_1 , становить 52 036 грн. 66 коп. (а.с. 18-32).

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди, спричиненої ДТП, суд виходить з наступного.

Положеннями ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з вимогами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За приписами ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

При цьому, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування»).

Згідно з положеннями статті 11 ЦК України, заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

У відповідності до ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Статтею 6 Закону № 1961-IV передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу (п.1.3 ч.1 ЗУ). дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки (п.1.12 ч.1 ЗУ). Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування п.п.9.1, 9.4 ст. 9 ЗУ).

За нормою п. 22.1. ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Відповідно до ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви. До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ)свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). Документи, зазначені у підпунктах "а"-"ґ" цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів надаються в оригіналі або належним чином оформленій копії. Належно оформленою копією документа є копія, посвідчена органом, установою чи організацією, що його видала, або нотаріально посвідчена або посвідчена особою, якій подається заява про страхове відшкодування.

У даному випадку, саме на страхову компанію - ПрАТ «СК «ВУСО», у якій було застраховано цивільно-правову відповідальність відповідачки, покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування.

Така правова позиція викладена у висновках Великої Палати Верховного Суду у постанові № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року.

Так, непред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди. За загальним правилом належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є страховик у межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди як співвідповідач має залучатися до участі у справі завдавач шкоди.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону,) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

У справі № 569/13697/15-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 21 березня 2018 року), залишаючи без змін рішення апеляційного суду, звернув увагу, що позивач підписав заяву про виплату страхового відшкодування і погодився із розміром та способом здійснення страхового відшкодування, який був визначений на той час страховиком відповідно до положень пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV. Однак суд першої інстанції, стягуючи зі страховика на користь позивача різницю між страховою виплатою та розміром шкоди, з огляду на наявність заяви про страхове відшкодування із погодженим сторонами розміром страхового відшкодування, дійшов необґрунтованого висновку про покладення на страховика обов`язку такої виплати.

Також у справі № 333/2096/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 10 червня 2020 року), скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення зі страховика майнової шкоди, виходив із того, що страховик та потерпілий дійшли згоди про розмір страхового відшкодування, що підтверджено відповідною заявою позивача.

Верховний Суд у Постанові від 13.12.2023 № 759/28079/21 вказав про те, що у випадку узгодження суми страхового відшкодування між страховиком та потерпілим, останній немає права в майбутньому вимагати зміни розміру виплати, як і вимагати з винуватця різниці між збитком і межами відповідальності страховика.

Для приватного права властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Крім того, для приватного права притаманна диспозитивність, яка проявляється, зокрема і в тому, що особа, з урахуванням принципу свободи правочину, сама вирішує вчиняти чи не вчиняти певний правочин. Доктрина заборони суперечливої поведінки, базується зокрема на тому, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. В основі доктрини заборони суперечливої поведінки знаходиться принцип добросовісності. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зазначав, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Позивач погодився з виплаченою сумою страхового відшкодування у розмірі 47 206 грн., отримавши дану суму, не пред`явив претензію до страхової компанії щодо недостатності суми виплаченого страхового відшкодування.

Позивач просить стягнути з відповідачки матеріальну шкоду у розмірі 4 829,78 грн., що є різницею між сумою виплаченого страховиком страхового відшкодування і сумою заподіяного матеріального збитку.

Однак, матеріали справи не містять доказів звернення позивача в порядку, передбаченому Законом України стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до страхової компанії з заявою про відшкодування недоплаченої шкоди.

Тобто, ОСОБА_1 , діючи добровільно, на власний розсуд погодився із розміром страхового відшкодування у сумі 47 206 грн. та правовими наслідками такої виплати, а заявлені в подальшому вимога до ОСОБА_2 , як винної особи в ДТП, суперечить меті інституту страхування, оскільки основний тягар відшкодування шкоди позивач переклав на відповідача, а не на страхову компанію. Належних та допустимих доказів недостатності ліміту відповідальності або наявності франшизи на виплату за страховим Полюсом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ПрАТ «СК «ВУСО», позивачем не надано.

З урахуванням викладеного, оскільки, ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_1 досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування, доказів зворотнього позивачем ненадано, позивач не наполягав на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна, на надав доказів наявності франшизи за укладеним з ПрАТ «СК «ВУСО» полюсом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для стягнення саме з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, оскільки така шкода відшкодована страховою компанією в межах страхового відшкодування, позивач скористався своїм право звернення безпосередньо до страховика та отримав страхове відшкодування, а страхова компанія забезпечила реалізацію права ОСОБА_1 на отримання страхового відшкодування у розмірі, погодженому між страховою компанією та потерпілим.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає що у задоволені позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, необхідно відмовити.

Що стосується вимог позивача про відшкодування витрат на проведення оцінки шкоди спричиненою ДТП у розмірі 3 000 грн. та витрат на проведення авто-технічної експертизи у розмірі 9 000 грн., то дані вимоги також не підлягають задоволенню, по наступним підставам.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до наданого у матеріали справи товарного чеку № 014 та акту виконаних робіт № 10.1-10.2/029-Д від 10.05.2021 року, вартість проведеного експертного дослідження від 12.08.2020 року з обставин механізму ДТП, становить 9 000 грн.

Як вбачається з тексту дослідження, дане дослідження проводилося 12.08.2020 року за заявою адвоката Грачьова М.С. в інтересах ОСОБА_3 , яка притягується до адміністративної відповдальності за ст. 124 КУпАП.

Тобто дане дослідження не відноситься до розгляду справи про відшкодування шкоди, спричиненою ДТП, проводилося для розгляду адміністративної справи, до подачі позову до суду, а тому не є, в розумінні вимог ст. 133 ЦПК України, витратами, пов`язаними з розглядом справи.

Що стосується вимоги про відшкодування витрат на проведення оцінки шкоди, які відповідно до квитанцій № 21016 від 27.04.2021 року, № 20021 від 29.06.2020 року, прийняті ФОП ОСОБА_5 та становлять 3 000 грн., то дані вимоги також не підлягають задоволеню, оскільки позивачем не доведено, що дані витрати були необхідні для подачі позову, у задоволені якого суд відмовив.

Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди, то дані вимоги також не підлягають задоволенню по наступним підставам.

У відповідності до п. 1, ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Згідно з ч. 1, п. 3 ч. 2, 3, 4 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Як вбачається з позовних вимог, позивач зазначає, що внаслідок заподіяння шкоди належному йому автомобілю змінився його номальний стан життя, ця ситуація обмежила йог життєдіяльність, пригнічує його душевний стан, оскільки належний йому транспортний засіб йому необхіден щоденно. Однак, як вбачається з матеріалів справи, згідно довіреності, виданої 18.11.2017 року, посвідченій приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцком Т.Л., ОСОБА_8 , який є власником автомобіля «Renault Trafic» д/н НОМЕР_1 , 2005 року випуску, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , уповноважив ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (кожен діє самостійно) бути його представником з усіх питань щодо володіння, користування, зняття з обліку та розпорядження належним власнику автомобілем, а також надав право, зокрема, керувати вищезазначеним автомобілем, подавати, здавати в оренду, знімати автомобіль з обліку, переобладнувати ТЗ. Довіреність видана строком до 18.11.2022 року.

Відповідно до довіреності від 27.02.2018 року, що надана до суду позивачем, ОСОБА_7 уповноважив ОСОБА_1 керувати і розпоряджатися автомобілем «Renault Trafic» д/н НОМЕР_1 на підставі договору-передоручення та наділив іншими повноваженнями. Зазначено, що довіреність чинна до 18.11.2022 року.

За правовою позицією ВСУ України, висловленою у постанові від 16.12.2015 року за № 6-688цс15, видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, на ім`я якої видано довіреність.

Крім того, як вбачається з матеріалів спрви, на момент ДТП, автомобілем, якому спричинена шкода, керував водій ОСОБА_3 .

Тким чином, суд прийшов до висновку, що підстав для задоволення моральної шкоди позивачу ОСОБА_1 , не має.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності .

Оцінючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з огляду на встановлені обставини спору, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до вимоги ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачу відмовлено у задоволені позову, то суд не вбачає підстав для відшкодування судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15,16, 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 4, 12, 13, 76-82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ), третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» (адреса: м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31, ), ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_3 ) про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Дубіжанська