Справа № 350/663/24
Номер провадження 2/350/285/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2024 року Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Сокирко Л.М.,

секретаря судових засідань Видойник І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Рожнятів Калуського району Івано-Франківської області в залі судових засідань № 2 Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу та поділ майна, набутого за час спільного проживання,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким встановити факт її проживання однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 в період з 1 січня 2004 року по квітень 2022 року та в порядку поділу майна визнати за нею право власності на частину будинковолодіння, яке розташоване в селі по АДРЕСА_1 .

В обгрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що з 14 травня 1988 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , у період якого у них народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В березні 1993 року шлюб між ними рішенням Рожнятівського районного народного суду від 31 березня 1993 року було розірвано, а неповнолітніх дітей на той час залишено на проживання з нею. Однак вони продовжували проживати однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу.

Спільно проживаючи, вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. У травні 2006 року відповідач офіційно зареєстрував у відділі РАЦС Рожнятівського районного управління юстиції Івано-Франківської області припинення шлюбу з нею, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 78. Не дивлячись на це, вони все одно продовжували проживати разом однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство, виховували дітей.

Фактично у спірному будинковолодінні, яке розташоване по АДРЕСА_1 вони проживали до квітня 2022 року, після чого вона виїхала за межі України на сезонні роботи до Польщі, а відповідач перейшов проживати до своєї матері в село Вільхівку Калуського району Івано-Франківської області.

У період шлюбу, зокрема у 1990 році вони отримали план для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських споруд, розпочали будівництво. До 2010 року закінчили будівництво літньої кухні та перейшли туди проживати; впродовж двох років звели житловий будинок та 22 травня 2012 року на ім`я відповідача було видане свідоцтво про право власності.

На теперішній час склалися такі обставини, які змушують її звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів, оскільки відповідач змінив відношення до неї та фактично намагається вигнати її з побудованого ними спірного житлового будинку.

Таким чином, виникла необхідність у встановленні факту проживання однією сім`єю, оскільки встановлення цього факту має для неї юридичне значення, бо є необхідним для поділу спільно нажитого майна та визнання за нею права власності на 1/2 частину будинковолодіння.

Ухвалою судді від 22 квітня 2024 року у справі відкрито провадження та справу призначено до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 5 червня 2024 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду.

22 липня 2024 року по справі витребувано докази. Станом на 1 серпня 2024 року до суду надійшла витребувана інформація.

В судове засідання позивачка та її представник не прибули, однак від представника позивачки - адвоката Родікова І.С. налійшла заява про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивачки, просив позов задовольнити.

Відповідач та його представник в судове засідання не прибули, однак від його представника відповідача - адвоката Ошуста С.Є. надійшла заява про визнання відповідачем позову та розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, суд вважає за можливе не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що буде відповідати вимогам частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України.

Враховуючи зазначене вище, суд вважає за можливе і доцільне розглянути справу у відсутності учасників справи при наявних матеріалах, яких достатньо, щоб вирішити питання про їх права та обов`язки.

Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Суд установив, що з 14 травня 1988 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рожнятівського районного народного суду Івано-Франківської області від 31 березня 1993 року було розірвано.

Порядок реєстрації розірвання шлюбу провадився відділом реєстрації актів цивільного стану Рожнятівського районного управління юстиції Івано-Франківської області. Так, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Рожнятівського районного управління юстиції Івано-Франківської області 18 травня 2006 року серії НОМЕР_1 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, про що 18 травня 2006 року вчинено відповідний актовий запис за № 78.

Згідно пункту 5 частини другої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Правовідносини, які склались між сторонами регулюються пунктом 5 частини першої статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якої, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно з часиною другою статті 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до частини четвертої 4 статті 3 Сімейного кодексу України, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства.

Згідно з частинами першою та другою статті 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 1 січня 2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 року за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного кодексу України.

За загальними правилами доказування, яким кореспондують положення статей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд установив, що позивачка та відповідач зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить довідка за вих. № 536 від 10 жовтня 2016 року видана Вільхівською сільською радою та про вказане об`єктивно свідчить акт обстеження матеріально-побутових умов проживання, з якого вбачається, що сім`я, яка складається із, зокрема, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживає в будинку АДРЕСА_1 .

Позивачкою надано достатньо доказів спільного проживання з відповідачем однією сім`єю, що не заперечується та визнається самим відповідачем.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв.

З огляду на викладене вище, враховуючи викладені в позовній заяві обставини, письмові докази на підтвердження обставин справи, відсутність заперечень проти задоволення позову зі сторони відповідача, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовної вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивачки та відповідача, оскільки в ході судового розгляду доведено факт проживання їх однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Крім того, у своїй нотаріально посвідченій заяві від 22 квітня 2024 року ОСОБА_1 підтвердила той факт, що у зареєстрованому шлюбі як в Україні так і поза її межами не перебуває.

Згідно інформації, як надійшла з Рожнятівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області за вих. № 650/388.6-18/74 від 31 липня 2024 року на виконання ухвали суду від 22 липня 2024 року про витребування доказів, актовий запис про шлюб стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в архіві відділу відсутній. Перевірка здійснена за період з 1 січня 2004 року по квітень 2022 року (включно) по архіву відділу та за даними Державного реєстру актів цивільного стану.

Таким чином суд установив, що сторони з іншими особами в зареєстрованому шлюбі не перебували.

Звертаючись із цим позовом до суду позивачка зазначила, що проживала з відповідачем однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу до 2022 року.

Тобто сторони проживали разом однією сім`єю, як чоловік та жінка з моменту укладення шлюбу з 14 травня 1988 року і фактично до квітня 2022 року.

Факт проживання однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу може бути встановлено судом лише з 01 січня 2004 року (після набрання чинності Сімейного кодексу України), оскільки Кодекс про шлюб та сім`ю України не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу. Спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, вирішувалися згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про власність».

Таким чином, суд вважає, що до задоволення підлягає факт проживання однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 1 січня 2004 року по квітень 2022 року.

Встановлення цього факту породжує для позивачки юридичні наслідки, від яких залежать її майнові права на визнання спільною сумісною власністю подружжя будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1 .

Набуття у власність сторонами в період спільного проживання однією спірного будинковолодіння підтверджеється:

будівельним паспортом на забудову земельної ділянки виділеної індивідуальному забудовнику - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , який затвердженого рішенням виконкому Рожнятівської районної Ради народних депутатів від 14 лютого 1990 року № 40;

актом виносу в натуру меж земельної ділянки і розбивки будівель від 5 березня 1990 року, виділеної ОСОБА_2 площею 0,07 га в селі Вільхівка;

пояснюючою запискою до проекту забудови земельної ділянки ОСОБА_2 про те, що на земельній ділянці передбачається будівництво житлового будинку по типовому проекту № ІФ-02 на 3 кімнати житловою площею 50,34 кв.м. з господарськими приміщеннями;

свідоцтвом про право власності на нерухоме майно виданого 22 травня 2012 року на підставі рішення виконавого комітету від 8 травня 2012 року за № 27 на ім`я ОСОБА_2 про право власності на 1/1 частку домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 ;

Витягом про державну реєстрацію прав сформованого 22 травня 2012 року за № 34211587, реєстраційний номер - 36701934 про зареєстроване в Обласному комунальному підпримстві "Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації" за ОСОБА_2 право власності на домоволодіння розташоване по АДРЕСА_1 .

Таким чином судом встановлено, що майно набуто сторонами як у період зареєстрованого шлюбу так і в період проживання однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, що відповідно до статті 74 Сімейного кодексу України визначає статус цього майна як спільна власність подружжя.

За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статей 63, 69 Сімейного одексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В постанові Верховного Суду від 09 серпня 2023 року викладено наступний правовий висновок: «Згідно із частиною четвертою статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці».

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18).

Враховуючи, що спірне нерухоме майно набуте сторонами під час спільного проживання як чоловіка та жінки, однією сім`єю, воно є об`єктом їх спільної сумісної власності, оскільки придбане внаслідок спільного проживання та спільної праці їх сім`ї.

Отже, встановлення належності зазначеним особам майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 Сімейного кодексу України є правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу.

На підставі викладеного, враховуючи визнання відповідачем позову, як в частині встановлення юридичного факту так і в частині набуття ними майна за час спільного проживання та в частині поділу цього майна, суд приходить до висновку про задоволення позову про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю сторін та визнання за сторонами по 1/2 частині вказаного вище будинковолодіння.

Щодо стягнення судових витрат суд виходить з наступного. У відповідності до положень пункту 1 частини другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача.

Так, позивачка згідно квитанцій до платіжних інструкцій від 17 квітня 2024 року, 18 квітня 2024 року та 19 травня 2024 року сплатила судовий збір відповідно у розмірах 1 211 грн 20 коп., 605 грн 60 коп. та 605 грн 60 коп. на загальну суму 2 422 грн 40 коп. Відтак з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені нею витрати в зазначеному розмірі.

Керуючись статтями 142, 293, 294, 259, 263-265, 268, 273, 315, 319 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 3, 4, 21, 60, 63, 69, 70, 74 Сімейного кодексу України, статтями 15, 16 Цивільного кодексу України,

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу та поділ майна, набутого за час спільного проживання задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у період з 1 січня 2004 року по квітень 2022 року.

Визнати спільною сумісною власністю будинковолодіння розташоване по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільної сумісної власності право власності на 1/2 частину будинковолодіння розташоване по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу спільної сумісної власності право власності на 1/2 частину будинковолодіння розташоване по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Сокирко Л.М.