09.08.2024 Єдиний унікальний номер 205/8533/24
Справа № 205/8533/24
Провадження № 2о/205/218/24
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

09 серпня 2024 року м. Дніпро

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Федотова В.М., ознайомившись з заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про встановлення факту перебування дитини на утриманні та самостійного виховання батьком,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська вищевказану заяву, яка надійшла до суду 27.06.2024 року.

Із відповіді від 01.07.2024 року з Єдиного демографічного реєстру вбачається, що інформація щодо місця реєстрації заявника відсутня.

01.07.2024 року судом було зроблено запит до відділу обліку проживання фізичних осіб управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) заявника .

06.08.2024 року до суду надійшла відповідь департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання заявника.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право. Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

Як вбачається з матеріалів заяви ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком малолітньої дитини.

В обґрунтування своїх вимог заявник вказує на те, що мати дитини, ОСОБА_2 з грудня 2023 року припинила мешкати разом із заявником та їх спільною донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періодично з`являється та погрожує, що забере дитину собі. Мати життям дитини не цікавиться, участі у вихованні та утриманні доньки, не приймає, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про її фізичний та духовний розвиток. Заявник є єдиною особою, що піклується, займається вихованням та повним утриманням малолітньої дитини.

Жодних обставин існування перешкод у вирішенні ним питання щодо виховання, лікування чи навчання дитини без встановлення цього факту заявником суду не зазначено і доказів такого до заяви не додано.

Крім того, суд враховує, що фактично за своїм змістом ця заява є вимогою про визнання у судовому порядку місця проживання дитини з батьком. Чинним Цивільним процесуальним кодексом України для такої категорії справи визначено порядок розгляду справи у порядку загального позовного провадження (стаття 274 Сімейного кодексу України). При цьому чинне законодавством України при вирішенні питання про визначення місця проживання дитини зобов`язує суд дотримуватися вимог статті 19 Сімейного кодексу України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) дійшла висновку, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів за наявності певних умов. А саме якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

За нормою статті 318 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Як вбачається зі змісту поданої ОСОБА_1 заяви, її предметом є встановлення в порядку окремого провадження факту, що має юридичне значення, а саме факту того, що заявник самостійного виховує та утримує малолітню доньку.

Метою встановлення даного факту заявник визначив захист прав та інтересів дитини, а саме: після встановлення зазначеного факту заявник має намір звернутися до суду із позовною заявою про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 (справа № 200/14136/17, провадження № 61-15965св19) йдеться про те, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, а також вказав, що у разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

З урахуванням положень чинного законодавства, виходячи зі змісту заяви ОСОБА_1 , суддя вважає, що саме по собі встановлення судом факту самостійного виховання та утримання дитини батьком без участі матері не породжує для заявника юридичних наслідків, тобто від встановлення вказаного факту не буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав останнього.

Так, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Зокрема, мати (батько) має право звернутися до суду з позовом про позбавлення другого з батьків батьківських прав через ухилення його від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

При цьому, одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати актом факт відсутності участі батьків у вихованні дитини, або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні.

Такий факт може бути підтверджений за рішенням суду виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав.

Отже, захист порушених прав у зв`язку з невиконанням, не прийнятті участі одним із батьків у вихованні дитини, тобто самоусунення від виконання батьківських обов`язків, має розглядатись в іншому порядку, передбаченому законом.

Питання належного виховання дитини, досягнення порозуміння між батьками і дітьми, відповідальності батьків за неналежне виконання батьківських обов`язків завжди є важливими й актуальними.

Законом України «Про охорону дитинства» визначено, що батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Закон передбачає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Відповідальність щодо виховання дітей покладена на обох батьків, незалежно від того проживають вони разом чи окремо, оскільки обов`язок здійснювати належне виховання та нагляд за малолітнім є рівним для обох з них.

Тому за неналежне виконання обов`язку щодо виховання дітей, передбачена відповідальність.

Обов`язки батьків висвітлені в ст. 150 Сімейного кодексу України, згідно якої батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину.

Згідно із ч. 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Батьківський обов`язок презюмується законодавством і лише під час вирішення сімейних правовідносин він може бути спростований. Тому відсутні підстави для повторення цієї правової аксіоми, шляхом встановлення факту судом, адже він нічого не з`ясовуватиме та не доповнюватиме, а по відношенню до матері дитини буде встановлювати обставину ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Зазначені заявником обставини дають суду підстави вважати, що вимога заявника фактично пов`язана з виникненням, зміною або припиненням особистих майнових прав батьків дитини, які закріплені в Сімейному кодексі України. Такими до прикладу можуть бути право батьків на визначення місця проживання дитини, а такий спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом; право матері чи батька на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав у випадку, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, тощо.

Отже, вимога про встановлення факту того, що заявник самостійно виховує дитину, не може розглядатися у судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника. Вказані факти можуть бути встановлені судом, зокрема, під час розгляду справ про оскарження дій чи рішень щодо відмови компетентних органів у наданні соціальної пільги або незабезпечення соціальними гарантіями, а не в окремому провадженні за правилами цивільного судочинства.

Таким чином, вимоги заявника про встановлення факту самостійного виховання і утримання батьком дитини не є вимогами, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження в розумінні положень ст.ст. 293, 315 ЦПК України.

Окрім того, подання позову про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав не потребує рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме самостійного виховання та здійснення догляду за малолітньою дитиною батьком.

Як вбачається з ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 у свій заяві фактично просить встановити обставину ухилення матері від виконання батьківських обов`язків щодо утримання та виховання дитини, то подана заявником заява не може бути предметом судового розгляду в порядку окремого провадження у цивільній справі, так як законодавством визначено порядок вирішення цього питання у позовному провадженні, а тому суддя дійшов висновку про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 .

Згідно із ч. 2 ст. 186 ЦПК України про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала. До ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді (ч. 3 ст. 186 ЦПК).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 186, 293, 315, 353 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про встановлення факту перебування дитини на утриманні та самостійного виховання батьком відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження надіслати заявнику разом із заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити заявнику його право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, про які він вказував у заяві, шляхом подання відповідною особою позовної заяви у порядку позовного провадження на загальних підставах.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: Федотова В.М.

.